Справа № 523/8170/26
Провадження №2/523/5523/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" червня 2026 р. м.Одеса
Пересипський районний суд м.Одеси у складі:
головуючого судді Бокова О.М.,
за участю секретаря судового засідання Шаріпової Ю.М.,
представник позивача Кузнєцова О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 м. Одеса в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси», третя особа - Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з майна,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить скасувати арешт накладений на усе її майно, а також на легковий автомобіль марки «Mercedes-Benz» модель «Vito 115 CDI», 2005 року випуску, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », що накладений постановою №АН 388120 від 2009 року про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження виданий Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина на належний йому автомобіль марки «Mercedes-Benz» модель «Vito 115 CDI», 2005 року випуску, реєстраційний номер « НОМЕР_1 ». 23.10.2025 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказаний транспортний засіб, проте при реєстрації права власності, дізналася, що на нього накладений арешт відповідно до постанови Суворовського ВДВС Одеського МУЮ №АН 388120 від 2009 року. 
Вказане обтяження було накладено в рамках виконавчого провадження відкритого згідно судового наказу №2-н-4975/07 виданого Суворовським районним судом м.Одеси, яке в подальшому було закрито у зв`язку із повним погашенням боргу, що підтверджується листом КП «Теплопостачання». 
Позивач звернулась до Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою про надання інформації та скасування існуючого арешту на транспортний засіб, однак останнім повідомлено, що перевіркою даних, що містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що ідентифікувати по якому саме боргу було накладено арешт на вказаний транспортний засіб неможливо, а відкриті провадження де боржником є ОСОБА_1 відсутні, а також зазначено, що підстави для зняття (скасування) арешту з майна боржника відсутні та рекомендовано звернутись до суду. З огляду на наявність арешту на майно позивач обмежена в реалізації своїх спадкових прав, а відтак змушена звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом.
Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява, відповідно до якої просила розгляд справи проводити без її участі та участі позивача, позовні вимогни підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у ній.
Представник відповідача - Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Представник третьої особи - Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Одеської області Ізосімовою К.Б. 13.10.2025 року спадкоємцем майна ОСОБА_2 , 1949 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 – автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель «Vito 115 CDI», 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , чорного кольору, реєстраційний номер транспортного засобу серія НОМЕР_3 виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 29.04.2009 року, є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
06.03.2026 року ОСОБА_1 звернулася до Територіального сервісного центру 5141 із заявою про реєстрацію за нею транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», модель «Vito 115 CDI», 2005 року випуску, об`єм двигуна – 2148 см.куб. Однак, їй було повідомлено про те, що зазначений вище автомобіль значиться під наступними обмеженнями, а саме:
- арешт та заборона на відчуження, накладений Суворовським ВДВС Одеського МУЮ, вих. №АН-388120 (дата постанови 30.12.2009).
Відповідно до листа Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) № 188725 від 31.10.2025 року перевіркою даних, що перевіркою даних, що містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що ідентифікувати по якому саме боргу було накладено арешт постановою АН 388120 від 04.12.2009 року на вказаний транспортний засіб неможливо, а відкриті провадження де боржником є ОСОБА_1 відсутні.
Таким чином, на даний час відсутні документи, на підставі яких було накладено арешт на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» модель «Vito 115 CDI», 2005 року випуску, реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».
Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що спори про цивільне право, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Крім того, за змістом ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Підпунктом 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна.
Враховуючи те, що приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Одеської області Ізосімовою К.Б. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на майно - автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «Vito 115 CDI», 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , чорного кольору, реєстраційний номер транспортного засобу серія НОМЕР_3 виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 29.04.2009 року, остання набула право звернення до суду з позовом, як спадкоємець померлого власника арештованого майна.
З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.
Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини встановлені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15 березня 2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.
Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Отже, позов про зняття арешту з майна боржника може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Судом встановлено, що позивач є спадкоємицею нерухомого майна, на яке накладено арешт.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З наявних у справі доказів вбачається, що ОСОБА_1 є законним спадкоємцем померлого ОСОБА_2 та має намір реалізувати свої спадкові права, однак, у встановленому законом порядку здійснити це не може з огляду на наявність арешту, який було накладено постановою Суворовського ВДВС Одеського МУЮ №АН 388120 від 2009 року.
Окремо слід вказати на те, що стороною відповідача обґрунтування позову спростовані не були, як і не надано доказів наявності підстав для подальшої необхідності застосування арешту на майно спадкодавця.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що наявність накладеного арешту на майно, та неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, позбавляє права позивача реалізувати свої спадкові права у встановленому законом порядку, та в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності позивач не може, а відтак суд вважає позовні вимоги в частині зняття арешту з вищевказаного транспортного засобу обґрунтованими, законними, та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про скасування арешту накладеного на все майно позивача, суд зазначає наступне.
ОСОБА_1 , як боржник у виконавчому провадженні, у рамках якого накладено арешт на належне їй нерухоме майно, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. 
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 не відповідають вимогам закону та задоволенню не підлягають, а неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.
Також, суд вважає необхідним роз`яснити, що ОСОБА_1 , як сторона виконавчого провадження, має право в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, звернутися до суду зі скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено її права.
Керуючись ст. 12, 81, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси», третя особа - Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з майна – задовольнити частково.
Скасувати арешт, накладений постановою АА №627708 від 19.11.2009 року Другим Малиновським ВДВС Одеського МУЮ, Державним виконавцем Ватан С.М., реєстраційний номер обтяження: №9264702 та Постановою В-9/926, ВП №28627541 від 09.09.2011 року Другим Суворовським ВДВС Одеського МУЮ, Державним виконавцем Семко Б.О., реєстраційний номер обтяження: №11595622, якими накладено арешт на все нерухоме майно боржника, що належить ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ), а також виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис №9264702 від 19.11.2019 року та №11595622 від 12.09.2011 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Пересипський районний суд м.Одеси протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.
Повний текст рішення складено 08.06.2026 року.

Суддя          О.М.Боков