Справа № 464/4084/25
пр.№ 2/464/180/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.06.2026 року
Сихівський районний суд м.Львова 
в складі: головуючої-судді Бойко О.М.
секретар судових засідань Константинова С.С.
відповідача ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути із відповідача на свою користь суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 20 350 грн. та витрати на сплату судового збору.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 06 липня 2023 року, приблизно о 15 год. 30 хв. на автодорозі Т-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя водій ОСОБА_1 , керував автомобілем «Land Rover Freelander» реєстраційний номер НОМЕР_1 . В цей же час, по проїзній частині автодороги 11-08 «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя (через Кременчук) - Маріуполь» у зустрічному автомобілю «Land Rover Freеlander», реєстраційний номер НОМЕР_2 напрямку здійснював рух автомобіль «Wolkswagen Transporter» військовий реєстраційний номер НОМЕР_3 на чорному фоні, під керуванням водія ОСОБА_2 . Позаду автомобіля «Wolkswagen Transporter» y попутному з ним напрямку, здійснював рух автомобіль «ВАЗ3 21061», реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3 , в салоні якого в якості пасажирів перебували ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Також по автодорозі 11-08 «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя (через Кременчук)-Маріуполь», зі сторони м. Запоріжжя в напрямку м. Маріуполь, здійснював рух невстановлений автомобіль, під керуванням невстановленого водія, який під час руху на 332 км вказаної автодороги на території Запорізького району, Запорізького області, де проїзна частина має по одній смузі руху у кожному напрямку, здійснив обгін зазначених вище автомобілів «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_5 та «Wolkswagen Transporter», військовий реєстраційний номер НОМЕР_6 на чорному фоні та продовжив подальший рух в напрямку м.Маріуполь, частково займаючи зустрічну смугу руху по якій в той час здійснював рух автомобіль «Land Rover Freelander» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Під час руху водій ОСОБА_1 реагуючи на зближення із зустрічним невстановленим автомобілем, який рухався по його смузі руху, змінив напрямок свого руху вправо, виїхавши на праве узбіччя, по ходу свого руху, таким чином, що ліва група коліс розташовувалась на границі проїзної частини та узбіччя. Після зустрічного роз`їзду із невстановленим автомобілем, ОСОБА_1 змінив напрямок свого руху вліво , щоб повернутись на проїзну частину, проте допустивши занос задньої частини кузова керованого ним автомобіля, в результаті чого виїхав на зустрічну смугу де задньою частиною кузова контактував із автомобілем «Wolkswagen Transporter» під керуванням ОСОБА_2 та продовжуючи рух у некерованому стані допустив зіткнення задньою частиною кузова автомобіля з передньою частиною кузова автомобіля ВАЗ 21061 під керуванням водія ОСОБА_3 . В подальшому ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286 КК України, яке перебуває на розгляді суду. Оскільки відповідач не мав чинного полісу страхування цивільно-правової відповідальності позивачем у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності було виплачено потерпілій страхове відшкодування в сумі 20350 грн., які в регресу просить стягнути з відповідача .
Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позов, в якому заперечив позовні вимоги, з тих підстав, що обставини даної ДТП є предметом дослідження в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023082210000423 від 06.07.2023 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, відтак, його вина не встановлена. Покликання представника позивача на те, що володілець джерела підвищеної небезпеки зобов?язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини є необгрунтованим у даному випадку, оскільки учасниками даної ДТП були декілька (не менше трьох) автотранспортних засобів - джерел підвищеної небезпеки, а відповідно до ст. 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Відтак, саме його винуватість у настанні ДТП не встановлена. Навпаки висновки експертиз, які наявні у кримінальному провадженні спростовують його вину, і свідчать про те, що винуватцем даної дорожньо-транспортної пригоди є водій невстановленого транспортного засобу. Крім того, з 19.04.2022 року він брав участь у заходах для забезпечення оборони країни, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку із збройною агресією проти України і має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням Серія НОМЕР_7 від 18.07.2023. А згідно зі статтею 13 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV (редакції, що діяла на час вчинення ДТП), учасники бойових дій звільняються від обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ. У порядку, визначеному цим Законом. На підставі вищевикладеного, просить у задоволенні позову відмовити. У відповіді на відзив, представник позивача вважає доводи зазначені у відповіді на відзив необґрунтованими, та такими що не грунтуються на нормах законодавства. Зазначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Крім того, вважає безпідставними покликання відповідача на розповсюдження на нього пільги як учасника УБД, оскільки дорожньо – транспортна пригода сталася 06 липня 2023 року, а відповідно до посвідчення НОМЕР_8 ОСОБА_1 , набув статусу учасника бойових дій тільки 18.07.2023 року, тобто, після скоєння ДТП. Виходячи з викладеного, в документах відсутні докази того, що винуватець ДТП, ОСОБА_1 , на момент скоєння ДТП був пільговиком. Відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що позивач ігнорує висновки експертиз кримінальному провадженні, долучені ним до матеріалів справи, які спростовують його вину і свідчать про вину водія невстановленого автомобіля. Визначення вини є ключовим для вирішення цивільного спору, оскільки ДТП сталася за участю кількох джерел підвищеної небезпеки. Неможливо ігнорувати щонайменше той факт, що саме зіткнення двох автомобілів (джерел підвищеної небезпеки) стало причиною тієї шкоди, яка була завдана життю та здоров`ю потерпілих і за відшкодуванням якої в порядку регресу звернувся позивач. Щодо дати набуття статусу УБД, зазначає, що позивач у своїй відповіді на відзив невірно тлумачить факт датування посвідчення УБД, адже дата видачі посвідчення УБД є лише датою оформлення документа. Факт участі в заходах для забезпечення оборони України та набуття статусу підтверджується військовим квитком, з якого вбачається, що він брав участь у бойових діях та захисті, починаючи з 19.04.2022 року, що передує даті ДТП. Окрім того, дана ДТП сталась під час несення ним військової служби та виконання службового завдання, що свідчить про неналежність його як відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення аналогічні змісту відзиву на позоа та запереченням на відповідь на відзив, просить відмовити у задоволенні позову . Заслухавши пояснення відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.        Згідно із ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.2 ст.77ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ч.5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Частинами першою-третьою статті 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Згідно зі статтею 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до положень ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Частиною 2 зазначеної норми визначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Судом встановлено, що автодорозі Т-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя водій ОСОБА_1 , керував автомобілем «Land Rover Freelander» реєстраційний номер НОМЕР_1 . В цей же час, по проїзній частині автодороги 11-08 «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя (через Кременчук) - Маріуполь» у зустрічному автомобілю «Land Rover Freеlander», реєстраційний номер НОМЕР_2 напрямку здійснював рух автомобіль «Wolkswagen Transporter» військовий реєстраційний номер НОМЕР_3 на чорному фоні, під керуванням водія ОСОБА_2 . Позаду автомобіля «Wolkswagen Transporter» y попутному з ним напрямку, здійснював рух автомобіль «ВАЗ3 21061», реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3 , в салоні якого в якості пасажирів перебували ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Також по автодорозі 11-08 «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя (через Кременчук)-Маріуполь», зі сторони м. Запоріжжя в напрямку м.Маріуполь, здійснював рух невстановлений автомобіль, під керуванням невстановленого водія, який під час руху на 332 км вказаної автодороги на території Запорізького району, Запорізького області, де проїзна частина має по одній смузі руху у кожному напрямку, здійснив обгін зазначених вище автомобілів «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_5 та «Wolkswagen Transporter», військовий реєстраційний номер НОМЕР_6 на чорному фоні та продовжив подальший рух в напрямку м.Маріуполь, частково займаючи зустрічну смугу руху по якій в той час здійснював рух автомобіль «Land Rover Freelander» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Під час руху водій ОСОБА_1 реагуючи на зближення із зустрічним невстановленим автомобілем, який рухався по його смузі руху, змінив напрямок свого руху вправо, виїхавши на праве узбіччя, по ходу свого руху, таким чином, що ліва група коліс розташовувалась на границі проїзної частини та узбіччя. Після зустрічного роз`їзду із невстановленим автомобілем, ОСОБА_1 змінив напрямок свого руху вліво , щоб повернутись на проїзну частину, проте допустивши занос задньої частини кузова керованого ним автомобіля, в результаті чого виїхав на зустрічну смугу де задньою частиною кузова контактував із автомобілем «Wolkswagen Transporter» під керуванням ОСОБА_2 та продовжуючи рух у некерованому стані допустив зіткнення задньою частиною кузова автомобіля з передньою частиною кузова автомобіля ВАЗ 21061 під керуванням водія ОСОБА_3 . 
21.05.2024 ОСОБА_6 , яка діяла в інтересах недієздатного ОСОБА_5 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, а також з заявою про виплату страхового відшкодування. Лише із долученої відповіді від НПУ – інформації про ДТП та потерпілих вбачається, що одна з потерпілих - ОСОБА_4 , померла на місці ДТП, оскільки інші докази причинного зв`язку між її смертю та ДТП позивачем суду не надано. Проте, суд бере до уваги вказаний документ, оскільки така обставина не оспорюється сторонами у справі. 
З наказу Моторного (транспортного страхового бюро України «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих» вбачається, що позивачем на підставі ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийнято рішення про сплату страхового відшкодування ОСОБА_6 у розмірі 20 350 грн. за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме витрати на поховання.
Як вбачається з платіжної інструкції Укрексімбанк №943249 від 22.11.2024 позивачем здійснено переказ ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 20 350 грн., як виплату у справі №103661, відповідно до наказу №3.1/23303 від 21.11.2024.
Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Пунктом 22.1 статті 22 вказаного Закону визначено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Разом із тим, відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.
Як вже було зазначено вказана дорожньо-транспортна пригоди, внаслідок якої настала смерть ОСОБА_4 мала місце внаслідок взаємодії трьох транспортних засобів, встановлених на час події та одного невстановленого, що також визнається сторонами. 
З огляду положення ст.1191 та ст.1188 Цивільного кодексу України у даному випадку для вирішення питання відшкодування в порядку регресу має бути доведено, що причиною заподіяння шкоди стали протиправні дії саме відповідача ОСОБА_1 або ж у разі застосування положень про відповідальність за ст.1188 Цивільного кодексу України то вимоги повинні бути заявлені до усіх осіб, внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки яких призвели до відповідних наслідків .
Натомість позивач, при наявності даних про взаємодію кількох джерел підвищеної небезпеки заявив вимоги лише до одного учасника події, при цьому не надавши суду жодних доказів про протиправність лише дій відповідача ОСОБА_1 у даній дорожньо-транспортній пригоді.
З огляду на наведені обставини суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин в підтвердження протиправності дій лише відповідача у заподіянні шкоди, яка відшкодована позивачем потерпілим, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273-279, 354, 355  ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

в задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди- відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Головуюча