ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Григорук О.Б.

23 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 300/4654/25 пров. № А/857/12663/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого судді: Бруновської Н.В.
суддів: Валюха В.М., Шавеля Р.М.
за участю секретаря судового засідання: Пославського Д.Б.
представника апелянта: Гавадзин М.В.
представника позивача: Тепак Л.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року у справі № 300/4654/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМАДА ВУД" до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
ВСТАНОВИВ:
03.07.2025р, позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "АРМАДА ВУД" (далі по тексту ТзОВ "АРМАДА ВУД) звернувся з позовом до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, у якому просив суд:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.04.2025р. № 009911/0705, від 16.06.2025р. №016612/0705.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.01.2026р. позов задоволено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, апелянт Головне управління ДПС в Івано-Франківській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.01.2026р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.
Представник апелянта, Гавадзин М.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав в ній зазначених.
Представник позивача, Тепак Л.П., просила суд апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ТзОВ "Армада Вуд" зареєстроване як юридична особа та є платником податку на додану вартість.
Видами економічної діяльності ТзОВ "Армада Вуд" є: 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (основний); 16.21 Виробництво фанери, дерев`яних плит і панелей, шпону; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 52.10 Складське господарство; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.
За результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Армада Вуд» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2024 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 20.01.2025р. №9418998456, з урахуванням уточнюючого розрахунку від 23.01.2025р. №9006609126 від`ємного значення з податку на додану вартість у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, яке визначено з урахуванням від`ємного значення з ПДВ, задекларованого у попередніх звітних періодах (з 01.06.2021р. - 31.123.2024р.) складено акт перевірки від 24.02.2025р. №5219/09-19-07-05/44275367.
Як видно із змісту висновків Акту перевірки контролюючий орган встановив ряд порушень позивачем норм податкового законодавства, зокрема:
пп. 14.1.36, пп. 14.1.191, п.14.1. ст. 14, п. 44.1, ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 ст. 198, п.п. 201.1, 201.2, 201.11 ст.201 ПК України, наказу Міністерства фінансів України №21 від 28.01.2016р. «Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість».
Так, зокрема, акт перевірки містить висновки контролюючого органу про те, що за період з 01.06.2021р. - 31.12.2024р. ТОВ «Армада Вуд» не нараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість на суми утворених відходів (виходячи з вартості придбання лісоматеріалів 8834681,00 грн.*20%), які, контролюючий орган вважає використані поза межами господарської діяльності за Договором №01-06/21 від 01.06.2021р. на переробку з давальницької сировини (матеріалів) та додаткових угодах до нього, укладених між ТОВ «АРМАДА ВУД» (Замовник) з ТОВ «ФАРУК ВУД» (Виконавець), чим порушено п.198.5 ст.198 ПК України.
В результаті вказаного податковий орган встановив завищення суми податку на додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету (р.20.2.2) за грудень 2024 року в сумі 712387 грн.; - завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації за грудень 2024 року) на суму 1510666 грн.
Не погодившись із висновками акту перевірки позивач подав заперечення до Акту.
Із змісту листа Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 28.03.2025р. №4261/6/09-19-07-05-06 за результатами розгляду заперечення видно, що висновок акту перевірки №5219/09-19-07-05/44275367 від 24.02.2025р. залишено без змін.
01.04.2025р. Головне управлінням ДПС в Івано-Франківській області виніс податкові повідомлення-рішення, а саме:
- податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 01.04.2025р. №009911/0705;
- податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 01.04.2025р. №009909/0705 
Вищевказані податкові повідомлення-рішення оскаржив ТзОВ «АРМАДА ВУД» до ДПС України в адміністративному порядку.
Рішенням ДПС України від 13.06.2025р. №17150/6/99-00-06-01-03-06 скаргу ТзОВ «Армада Вуд» частково задоволено в частині висновків перевірки про заниження податкових зобов`язань по взаємовідносинах з ТОВ «ЄВРОШПОН».
В зв`язку з цим, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області виніс нове податкове повідомлення-рішення від 16 червня 2025 року №016612/0705 форми «В1» на суму завищення бюджетного відшкодування 376010,00 грн. та на суму штрафних санкцій 94003,00 грн.
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України видно, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
п.198.1, 198.2 ст.198 ПК України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів, робіт, послуг.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
п.198.6 ст.198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПК України.
Із змісту п.198.5 ст.198 ПКУ видно, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п.189.1 ст.189 ПКУ, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в ЄРПН в терміни, встановлені ПКУ для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до ст.196 ПКУ (крім випадків проведення операцій, передбачених п.п.196.1.7 п.196.1 ст.196 ПКУ) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до ст.197, підрозділу 2 розділу XX ПКУ, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених п.п.197.1.28 п.197.1 ст.197 ПКУ та операцій, передбачених п.197.11 ст.197 ПКУ);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених п.189.9 ст.189 ПКУ).
Як видно із змісту висновків акту перевірки контролюючий орган встановив, що в періоді з 01.01.2021р. - 31.12.2024р. ТОВ «Армада Вуд» перебував у фінансово-господарських відносинах з ТзОВ «Фарук Вуд», що підтверджується договором №01-06/21 від 01.06.2021р. про переробку з давальницької сировини (т.2 а.с.20,21).
З актів здачі-приймання виконаних робіт (послуг) до вказаного договору видно, що ТОВ «Фарук Вуд» передав ТзОВ «Армада Вуд» готову продукцію та виконав комплекс робіт по переробці деревини із зазначенням у них найменування продукції – Шпон струганий (дубовий, ясеневий, буковий, тополевий та ін), одиниця виміру – кв. м. (т.2 а.с. 22-113).
Відповідно до договору на переробку давальницької сировини №01-06/21 від 01.06.2021р. ТзОВ «Фарук Вуд» зобов`язаний повернути в установлені строки залишки і відходи сировини ТзОВ «Армада Вуд».
Актом перевірки встановлено, що у бухгалтерському обліку ТзОВ «Армада Вуд» відсутня інформація щодо отримання в процесі переробки відходів та піддонів та не надано документального підтвердження щодо використання в господарській діяльності відходів отриманих в процесі переробки та піддонів, виготовлених в ході подальшої переробки твердих відходів.
На підставі вказаного податковий орган дійшов висновку, що кількість відходів, які використані не в господарській діяльності у періоді, що перевірявся становить 1672,16 м. куб та вартість сировини відходів становить 8834681,00 грн.
Враховуючи наведене проведеною перевіркою встановлено заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість у грудні 2024 року на загальну суму 1766936 грн. (8834681,00*20%), а саме не нараховано податкові зобов`язання, виходячи із вартості придбаних лісоматеріалів, які передані для переробки, фактична наявність яких не підтверджена станом на 31.12.2024р.
Вказані обставини були підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 01.04.2025р. № 009911/0705, від 16.06.2025р. №016612/0705 які є предметом судового розгляду.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що апелянт не врахував, що у відповідності до умов договору №01-06/21 від 01.06.2021р. та актів здачі-приймання виконаних робіт (послуг) тверді відходи направляються для подальшої переробки (виготовлення піддонів).
При цьому, зазначені акти містять інформацію про кількість сировини переданої на переробку, загальну вартість робіт, дату, реквізити сторін, кількість відходів та виробничих втрат.
У разі здійснення операцій відповідно до п.198.5 ст.198 ПК України база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання (п.189.1ст.189 ПК України).
В пп. «г» п.198.5 ст.198 ПК України видно, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п.189.1 ст.89 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених п.189.9 ст.189 цього Кодексу).
Господарською діяльністю згідно п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.
Зміст наведених положень у їх системному зв`язку свідчить про те, що використання платником податку товарів, під час придбання яких суми податку включені до складу податкового кредиту, поза межами його господарської діяльності зумовлює виникнення в нього таких обов`язків:
- визначити податкові зобов`язання з ПДВ виходячи з вартості придбання таких товарів;
- скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну.
При цьому, у разі використання придбаних товарів безпосередньо в господарській діяльності такі обов`язки, передбачені п.п."г" п.198.5 ст.198 ПК України, у платника податку не виникають.
ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
В ст.4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. №996-XIV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) видно, що принцип обачності бухгалтерського обліку - застосування в бухгалтерському обліку методів оцінки, які повинні запобігати заниженню оцінки зобов`язань та витрат і завищенню оцінки активів і доходів підприємства.
п.24 П(С)БО 9 "Запаси", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 №246 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999р. № 751/4044 (далі - П(С)БО 9), передбачено, що запаси відображаються в бухгалтерському обліку і звітності за найменшою з двох оцінок: первісною вартістю або чистою вартістю реалізації.
При здійсненні виробничого процесу переробки сировини існують втрати, які пов`язані виключно з виробничим процесом перероблення сировини. Тобто, сировинні втрати є тією частиною сировини і матеріалів, яка безповоротно втрачається в процесі отримання цільового продукту, і не є понаднормовим убутком.
З висновків акту перевірки та доводів апелянта видно, що сировину (лісоматеріали), при придбанні якої нараховано податковий кредит, втрачено, а тому така сировина не може бути використана у подальших (дохідних) операціях пов`язаних із господарською діяльністю та підлягає оподаткуванню згідно п.п. «г» п.198.5 ст.198 ПК України.
При цьому, колегія суддів звертає увагу апелянта, що відповідності до умов договору №01-06/21 від 01.06.2021р. та актів здачі-приймання виконаних робіт (послуг) тверді відходи направляються для подальшої переробки (виготовлення піддонів).
В п.2.2.3 вказаного договору видно, що ТОВ «Фарук Вуд» зобов`язаний письмово відзвітувати перед ТОВ «Армада Вуд» про витрачену давальницьку сировину шляхом складання акта виконаних робіт.
При цьому, акти здачі-приймання виконаних робіт (послуг), які наявні в матеріалах справи, містять інформацію про кількість сировини переданої на переробку, загальну вартість робіт, дату, реквізити сторін. Окремо вказані акти містять інформацію про вихід готової продукції, кількість відходів, зокрема технологічних відходів, твердих відходів для подальшої переробки (виготовлення піддонів), відсоток тирси, яка утворилась в процесі підготовки колоди для процесу стругання та кількість втрат готової продукції внаслідок усушки шпону, що не спростував апелянт.
Відповідно до листа ТОВ «Фарук Вуд» від 10.03.2025р. №1003, копію якого з додатками також долучено до заперечення на акт та до скарги до ДПС України, надано копію документу, яким затверджено норми витрат фанерної сировини на виготовлення струганого шпону; документальне підтвердження про те, що відходи (шпон-рванина, відструги та вирізки, горбиль, тирса, відходи деревини кускові, кора деревини), отримані в результаті переробки деревини згідно укладених з ТОВ «Армада Вуд» (Замовник) останньому не повертаються, а використовуються частково для виготовлення одноразової незворотної тари (піддонів) та їх вартість включена у вартість готової продукції; а відходи, що не піддаються переробці, а також частина відстругів, що не придатні для виготовлення піддонів, використовуються ТОВ «ФАРУК ВУД» (Виконавцем) на паливні потреби - спалюються на власних виробничих потужностях з метою забезпечення технологічного процесу кінцевої переробки деревини ТОВ «Армада Вуд» (т.2 а.с. 18, 19).
Вказані обставини не досліджувались податковим органом при прийнятті оскаржуваних повідомлень-рішень та не спростовані апелянтом.
Отже, податковий орган нарахував суму ПДВ на відходи, які не можуть бути реалізовані, як товар або готова продукція і використовуються виключно у технологічному процесі виготовлення шпону для ТОВ «Армада Вуд».
Виготовлені піддони, використані позивачем, як одноразова незворотня тара (піддони) для експорту продукції, що серед іншого підтверджується даними митних декларацій та CMR (т. 3, а.с.7-158 ).
Таким чином, ТОВ «Армада Вуд» належними та допустимими доказами доведено, що при здійсненні виробничого процесу переробки сировини існують втрати, які не можуть контролюватись позивачем та пов`язані виключно з виробничим процесом перероблення сировини в межах відповідних гранично допустимих норм, що не можна розглядати як втрату сировини, яка зумовлює необхідність обчислення платником податку податкових зобов`язань із сплати ПДВ на підставі п.п."г" п.198.5 ст.198 ПК України.
Враховуючи те, що виробництво фанери, дерев`яних плит і панелей, шпону є безпосередньою господарською діяльністю позивача, тому сировинні втрати, які утворилась в результаті переробки давальницької сировини та які не перевищили меж гранично допустимих норм сировинних втрат, є невід`ємною частиною виробничого (технологічного) процесу виготовлення шпону та пов`язані із здійсненням господарської діяльності Товариства, а тому в останнього не виникло обов`язку щодо визначення податкових зобов`язань з ПДВ на такі сировинні втрати на підставі п.п.«г» п.198.5 ст.198 ПК України.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 19.01.2023р. у справі №440/7141/20, від 03.04.2025р. у справі №120/2467/23.
В апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що за даними інвентаризації станом на 31.12.2024р. та 14.02.2025р. відсутні залишки відходів та піддонів. Проте, така обставина не підтверджує жодної операції, яка підпадала б під п.«г» п.198.5 ст.198 ПК України.
Навпаки, відсутність залишків узгоджується з встановленими судом обставинами: частина технологічних відходів використана виконавцем для виготовлення одноразової незворотної тари, яка надалі використовувалася для експорту готової продукції; інша частина відходів, непридатна для переробки, використовувалася у виробничому процесі як паливо. 
Тобто, відсутність залишків є наслідком виробничого використання, а не доказом негосподарського вибуття.
Враховуючи вказане, контролюючий орган не встановив факту реалізації відходів/піддонів без відображення в обліку, безоплатної передачі, привласнення, списання на невиробничі потреби або будь-якого іншого використання поза господарською діяльністю. Тому, відсутня юридична підстава для донарахування ПДВ за п.п.198.5 ст.198 ПК України.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що апелянта в апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції не навів мотивів скасування податкового повідомлення-рішення форми «В4» у частині зменшення від`ємного значення ПДВ. 
Колегія суддів вважає такі доводи апелянта формальними, оскільки слід враховувати предмет спору і змість оскаржуваних рішень контролюючого органу.
Оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті як наслідок одного і того самого висновку контролюючого органу: ТзОВ «АРМАДА ВУД» нібито не нарахувало податкові зобов`язання з ПДВ, виходячи з вартості придбаних лісоматеріалів, які передані для переробки, в результаті чого утворилися відходи. Саме цю визначальну підставу суд першої інстанції дослідив і визнав необґрунтованою.
Якщо відсутній правомірний базовий висновок про заниження податкових зобов`язань на суму 1 766 936,20 грн., похідні коригування бюджетного відшкодування, від`ємного значення та штрафних санкцій також є проттиправними.
Крім того, відповідно до п.86.10 ст.86 ПК України в акті перевірки зазначаються, як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.
Проте, податковий орган у даній справі безпідставно залишив поза увагою той факт, що у податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2022 року у рядок 17 помилково перенесено з рядка 21 податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2022 року суму 449705,00 грн., замість правильної 1521157,00 грн. (різниця в сумі 1071452,00 грн.). 
Як наслідок, в подальшому ТОВ «АРМАДА ВУД» занижено рядки 17 та 21 податкових декларацій з податку на додану вартість за період з червня 2022 по грудень 2024, який підлягав перевірці, про що безпідставно не зазначено контролюючим органом та свідчить про формальний та поверхневий підхід до її проведення, чим порушено Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року №727, який зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 року за №1300/27745. 
Крім того, допущена ТОВ «Армада Вуд» описка щодо звітного (податкового) періоду (ТОВ «КЛЕВЕР ТІМ», ДП «Самбірське лісове господарство», ТОВ «ФАРУК ВУД»), у якому виникло від`ємне значення, жодним чином не вплинула на правильність розрахунку суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду позивача. 
Оскільки, в податковому повідомленні-рішенні від 01.04.2025р. № 009911/0705, та в податковому повідомленні-рішенні від 16.06.2025р. № 016612/0705 обставинами вчинених порушень зазначено: «ТОВ «Армада Вуд» не нараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість, виходячи із вартості придбаних лісоматеріалів, які передані для переробки, в результаті чого утворені відходи», колегія суддів наголошує, що з врахуванням встановлених під час розгляду справи та підтверджених письмовими доказами обставин, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправними та підлягають скасуванню. 
У даній справі суб`єкт владних повноважень в порушення вимог ст.77 КАС України не надав суду доказів, які б беззаперечно спростовували зафіксовані в акті порушення, та відповідно були підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.
Також не зазначив контролюючий орган в акті перевірки жодних причин неврахування наданих позивачем документів як первинних.
Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у ст.16 ПК України. 
Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з встановленням умислу.
У противагу цьому слід зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. 
Тобто, у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру, а тому особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
Обов`язок доведення вини покладено на контролюючий орган, без виконання якого особу неможливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого умовою є наявність вини.
Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 16.11.2023р. у справі № 160/24147/21.
Крім того, згідно пп.4.1.2 - 4.1.4 ст. 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: рівність усіх платників перед законом, недопущення будь- яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Згідно ст.109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
В абз.2 п.111.3 ст.111 ПК України видно, що притягнення фізичної або юридичної особи до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, що передбачає встановлення контролюючими органами вини особи, не передбачає презумпції наявності вини фізичної особи чи посадових (службових) осіб юридичної особи у випадках притягнення фізичної особи чи посадових (службових) осіб юридичної особи до юридичної відповідальності інших видів та не звільняє від обов`язку її доведення в порядку, передбаченому законом.
Колегія суддів вважає, що, у даному випадку, актом перевірки не зафіксовано та не доведено порушень з боку позивача податкової дисципліни та/або податкового та бухгалтерського обліку в оскаржуваній частині, оскільки при проведенні перевірки, не встановлено дефектності наданих документів бухгалтерського обліку.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління ДПС в Івано-Франківській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області – залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року у справі № 300/4654/25– без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	В. М. Валюх 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 03.07.2026