Справа № 570/273/26 
Номер провадження 2/570/1035/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2026 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:
судді Гнатущенко Ю.В. 
з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Кутецька Вікторія Володимирівна про визнання права власності в порядку спадкування, -
в с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області із позовною заявою до Олександрійської сільської територіальної громади, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Кутецька В.В. про визнання права власності в порядку спадкування.
У своїй заяві позивач просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) по сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РВ №0051531, виданого 02.08.1996 року на підставі рішення Рівненської районної державної адміністрації від 25.06.1996 року №448, яке посвідчує належність ОСОБА_3 права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Лесі Українки за адресою: с. Забороль, Рівненського району, Рівненської області розміром 2,22 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_2 . 
Позивач за період двох останніх років і по момент смерті постійно проживав разом із своєю матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 та здійснював за нею постійний догляд.
У ОСОБА_2 була рідна тітка ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . На день смерті ОСОБА_5 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 разом з нею були зареєстровані племінниця ОСОБА_2 та племінник ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою від 18.03.2024 року № 24 виданою Олександрійською сільською радою Рівненського району, Рівненської області.
ОСОБА_2 була зареєстрована одна на день смерті за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 був зареєстрований на день смерті в житловому будинку АДРЕСА_1 , та разом із ним була зареєстрована його дружина ОСОБА_2 .
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 10.01.2025 року по справі №570/2627/24 задоволено заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_6 , Олександрійська сільська рада Рівненського району Рівненської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та належності правовстановлюючого документа. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 по адресі: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини в період з березня 2022 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також встановлено факт належності ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 та проживала за адресою АДРЕСА_1 , сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РВ №0051531 від 02 серпня 1996 року, виданого на підставі рішення Рівненської районної державної адміністрації від 25 червня 1996 року №448, яке посвідчує належність ОСОБА_3 права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Лесі Українки розміром 2,22 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).
30.01.1997 року №31 ОСОБА_3 заповіла сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РВ №0051531, виданий 02.08.1996 року, своєму племіннику ОСОБА_4 .
Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , а відтак має право на реєстрацію права власності на земельну частку (пай), що розташована за адресою: с. Забороль, Рівненського району, Рівненської області.
З огляду на вищевказане, через те, що ОСОБА_2 не оформила юридично спадщину, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, позивач змушений звернутися до суду за захистом порушеного права.
Ухвалою суду від 06.02.2026 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження.
Ухвалою суду від 23.02.2026 року задоволено клопотання представниці позивача адвоката Лук`янчук В.С. про витребування доказів у приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Кутецької В.В. та Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненській області Управління державної реєстрації Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Ухвалою суду від 04.05.2026 р. підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті.
Представниця позивача адвокат Лук`янчук В.С. у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву вх.№ 9440 від 18.05.2026 р., у якій просить розглядати справу без участі позивача та його представника. 
Представник відповідача Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області Гуц О.О. подав заяву вх.№3232 від 19.02.2026 р., у якій просить здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Кутецька В.В. - у судове засідання не з`явилася, подала заяви вх.№ЕП-2155 від 07.04.2026 р. та вх.№7303 від 20.04.2026 р., у яких просила здійснювати розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши усі наявні у справі докази, встановивши факти та обставини, які мають значення для вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 06.09.2023 р. Відділом забезпечення надання адміністративних послуг Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, актовий запис про смерть № 99 від 06.09.2023 р.
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 15.01.2001 р. Заборольською сільською радою Рівненського району Рівненської області, актовий запис про смерть № 3 від 15.01.2001 р.
12.05.1968 р. ОСОБА_4 , 1944 р.н., та ОСОБА_7 , 1942 р.н., уклали шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , виданого 12.05.1968 р. Новоукраїнською сільською радою Рівненського району Рівненської області, актовий запис №17 від 12.05.1968 р.
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками позивача ОСОБА_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , вижаного 06.06.1970 р. Новоукраїнською сільською радою Рівненського району Рівненської області, актовий запис №23 від 06.06.1970 р.
30 січня 1997 р. ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Заборольської сільської ради Рівненського району Рівненської області, зареєстрованого в реєстрі за №31. Відповідно до змісту згаданого заповіту ОСОБА_3 , що станом на час посвідчення заповіту мешкала у АДРЕСА_2 , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0051531, виданий 02 серпня 1996 року, заповіла своєму племіннику ОСОБА_4 .
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 10.01.2025 р. у справі №570/2627/24, зокрема, встановлено належність ОСОБА_5 сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0051531 від 02 серпня 1996 року, виданого на підставі рішення Рівненської районної державної адміністрації від 25 червня 1996 року №448, яке посвідчує належність ОСОБА_3 права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім.Лесі Українки розміром 2,22 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 16.12.1998 р. Заборольською сільською радою Рівненського району Рівненської області, актовий запис про смерть № 49 від 16.12.1998 р.
Як встановлено із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №84410722 від 06.03.2026 (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), спадкова справа після ОСОБА_5 не заводилася.
Як вбачається із довідки Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 18.03.2024 вих.№24, станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 , 1900 р.н., постійно проживала у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; разом з нею були зареєстровані її племінниця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та племінник ОСОБА_4 , 1944 р.н.
Також із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №84410657 від 06.03.2026 р. (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) встановлено, що спадкова справа після ОСОБА_4 не заводилася.
Відповідно до довідки Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 18.12.2025 вих.№109, станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , постійно проживав у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; разом з ним була зареєстрована його дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 10.01.2025 р. у справі №570/2627/24 також встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 та, відповідно, факт прийняття ним спадщини після його матері ОСОБА_2 .
Наведене також підтверджується повідомленням приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Кутецькою В.В. від 23.09.2025 р. за вих.№267/02-14. 
Із зазначеного повідомлення також вбачається, що оскільки за життя ОСОБА_5 заповіла належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0051531, виданий 02 серпня 1996 року, для ОСОБА_4 , саме він є спадкоємцем вказаного вище майна. 
Таким чином, як вказує нотаріус у згаданому вище повідомленні, немає підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай) по спадковій справі до майна померлої ОСОБА_2 .
Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визнано таким, що втратив чинність з 1 січня 2004 року Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року, із змінами, внесеними до нього.
У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 наголошено, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.
Отже, станом на час відкриття спадщини після ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) та після ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) правовідносини спадкування регулювалися Цивільним кодексом УРСР 1963 року.
Згідно із ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Згідно із ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.
Таким чином, ОСОБА_4 був визначений спадкоємцем належного ОСОБА_5 сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0051531 від 02 серпня 1996 року - згідно із заповітом ОСОБА_5 від 30.01.1997 р. 
В свою чергу, із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №84410670 від 06.03.2026 р. (заповіти/спадкові договори) було встановлено відсутність заповітів, складених ОСОБА_4 за його життя. Таким чином, право на спадкування за законом після ОСОБА_4 було наявне у його дружини ОСОБА_2 як спадкоємиці першої черги відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР.
В постанові Верховного Суду від 05 березня 2021 року у справі № 585/2993/17 (провадження № 61-14279св20) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.
Із наявних у матеріалах справи довідок Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області вбачається, що станом на час смерті ОСОБА_5 із нею разом постійно проживав ОСОБА_4 ; в свою чергу, станом на час смерті ОСОБА_4 із ним разом постійно проживала його дружина ОСОБА_2 .
З огляду на відсутність відомостей про прийняття спадщини після ОСОБА_5 та ОСОБА_4 іншими спадкоємцями, на що також вказує відсутність заведених спадкових справ після обох згаданих спадкодавців, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 прийняв належну йому спадщину ОСОБА_5 (відповідно до заповіту ОСОБА_5 від 30.01.1997 р.), а ОСОБА_2 як дружина спадкодавця прийняла усю спадщину, належну її чоловікові ОСОБА_4 . 
Як вже зазначалося вище, рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 10.01.2025 р. у справі №570/2627/24 визнано факт постійного проживання позивача ОСОБА_1 із його матір`ю ОСОБА_2 станом на час відкриття спадщини після неї 06.09.2023 р.
Згідно із ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У постанові Верховного Суду від 6 вересня 2022 року у справі № 640/10625/21 наголошено, що факти, установлені в прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиційний характер. Преюдиційність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиційність у процесуальному праві виражена як обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набутим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.
Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того самого питання між тими самими сторонами. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі.
Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майна своєї матері ОСОБА_2 , включно із прийнятим нею у спадщину після її чоловіка ОСОБА_4 сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0051531 від 02 серпня 1996 року, який успадковано ОСОБА_4 згідно із заповітом ОСОБА_5 від 30.01.1997 р.
Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Згідно із ч.ч.1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
У ч. 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
За змістом частин 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно роз`яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай), основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай).
Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР.
Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.
Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.
Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Згідно із абз. 3 ч. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність» паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).
Статтями 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.
Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , а тому їх слід задовольнити.
Сторона позивача не заявила вимог щодо стягнення понесених нею судових витрат з відповідача, адже кожна із сторін має право розпоряджатися своїми правами на власний розсуд. Таким чином, понесені позивачем судові витрати відносяться на його рахунок.
Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, 
у х в а л и в:
Позов  ОСОБА_1 до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Кутецька Вікторія Володимирівна про визнання права власності в порядку спадкування - задоволити повністю. 
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РВ №0051531, виданого 02.08.1996 року на підставі рішення Рівненської районної державної адміністрації від 25.06.1996 року №448, яке посвідчує належність ОСОБА_3 права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Лесі Українки за адресою: с. Забороль, Рівненського району, Рівненської області розміром 2,22 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другійстатті 358 ЦПК України.
Сторони справи:
Позивач  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП  НОМЕР_6 , адреса реєстрації місця проживання:            АДРЕСА_3 .
Відповідач Олександрійська сільська рада Рівненського району Рівненської області, код ЄДРПОУ 04387119, адреса: вул. Свято-Преображенська (ст.н. Кузнєцова), буд. 66, с. ОлександріяРівненськийрайон Рівненськаобласть.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Кутецька Вікторія Володимирівна, адреса: м.Рівне, вул. Яворницького, буд.36. 

Суддя Гнатущенко Ю.В.