154/4721/24 
2/154/89/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 року Володимирський міський суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Лутая А.М. 
за участю: секретаря судового засідання - Бойко К.В.,
представника позивача – ОСОБА_1 ,
відповідача – ОСОБА_2 ,
представника відповідача – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, 
ВСТАНОВИВ

ОСОБА_4 , позивач по справі,17.12.2024звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2  про стягнення моральної (немайнової) шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28.08.2024 на підставі ст.49 КК України ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за дії передбачені ч.1 ст.125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення його до відповідальності.
ОСОБА_2 обвинувачувався в тому, що 31.07.2022, близько 19:30, перебуваючи у під`їзді будинку по АДРЕСА_1 , на ґрунті тривалих неприязних стосунків та під час раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_4 , умисно наніс останньому один удар дерев`яною палицею в ділянку спини та голови, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження, у вигляді синця спини, садна голови та лівої вушної раковини, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Внаслідок неправомірних дій позивачу завдано матеріальну та моральну шкоду. На даний час матеріальну шкоду пов`язану з витратами на лікування не відшкодовано, але цивільний позов за цією вимогою подаватись не буде. Однак, відповідачем зобов`язання по відшкодуванню моральної шкоди не виконані, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду.
Вказує, що неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача, йому також завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його життя: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні ; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкій настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. В момент отримання тілесних ушкоджень та після цього він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Зазначені тривожні емоції тривають до цього часу, раптово виявляючись на тлі загального благополуччя. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторога, невпевненість в собі, відчуття власної трудової неповноцінності, тривога з приводу майбутнього. Були порушені реальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації. Дотепер існують проблеми зі здоров`ям і самопочуттям у вигляді виникнення періодичних болів, необхідності дотримуватися лікувальних та реабілітаційних процедур. Наслідки події, що сталися, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення реабілітуючих заходів), обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. У зв`язку з ушкодженням здоров`я, заподіяного відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя та інших негативних явищах. 
Враховуючи всю сукупність та тяжкість тілесних ушкоджень, а також їх негативні наслідки, що знайшли свій вияв в моральних стражданнях, позивач вважає, що розмір завданої йому моральної шкоди становить 200 000,00 грн, яка підлягає відшкодуванню відповідачем в повному обсязі. 
Ухвалою суду від 19.12.2024 вказану позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення її недоліків.
16.01.2025, після усунення недоліків позовної заяви, судом відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження.
Ухвалою суду від 16.04.2025, за клопотанням представника відповідача, зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст.122, ч.1 ст.125 КК України.
Постановою Волинського апеляційного суду від 11.06.2025 скасовано вказану ухвалу суду від 16.04.2025 про зупинення провадження у справі та справу направлено для продовження її розгляду. 
Ухвалою Володимирського міського суду Волинської області від 08.09.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. 
08.09.2025 до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача адвоката Петрука Ю.М., в яких зазначено, що з позовними вимогами ОСОБА_4 , як і з доводами й мотивами позовної заяви відповідач не погоджується, позов про відшкодування моральної шкоди не визнає, оскільки вини ОСОБА_2 у зв`язку з обвинуваченням за ч.1 ст.125 КК України судом у кримінальному провадженні не доведено. Закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за ініціативою та згодою особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, не зобов`язує суд констатувати факт вчинення цією особою кримінально караного діяння. Також зазначив, що презумпція наявності моральної шкоди законодавством не передбачена. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки, а така презумпція має визначатися лише законом. Позивачем не надано жодної медичної документації з приводу лікування, лікарських призначень (рецептів), спостережень відповідними спеціалістами тощо. До матеріалів позову не додано доказів наявності у позивача наслідків завданих йому в липні 2022 року легких тілесних ушкоджень у вигляді синців, необхідності постійного лікування протягом трьох років. Позивач не обґрунтував характер та обсяг душевних страждань, про які його представником викладено в позовній заяві, будь-якого висновку судово-психологічної експертизи не надав. 
Представник позивача адвокат Кібальник В.П. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги ОСОБА_4 та просив їх задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що обставини нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень він не заперечує. Проте, позовні вимоги про стягнення з нього моральної шкоди він не визнає та просить відмовити у їх задоволенні, оскільки: тілесні ушкодження позивачу він наніс захищаючи сина; ОСОБА_4 також наніс йому удари; тілесні ушкодження у ОСОБА_4 незначні.
Представник відповідача адвокат Петрук Ю.М. в судовому засіданні також просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди, з підстав зазначиних в його письмових поясненнях. 
Суд, вислухавши учасників справи, допитавши свідків, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 28 серпня 2024 року ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 , останнього звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України закрито. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду.
В ухвалі суду зазначено, що органом досудового розслідування ОСОБА_2 обвинувачується у тому, що 31 липня 2022 року, близько 19:30, він, перебуваючи в під`їзді свого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті тривалих неприязних стосунків та під час раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_4 , умисно наніс останньому один удар дерев`яною палицею в ділянку спини та голови, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження, у вигляді синця спини, садна голови та лівої вушної раковини, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Вищевказані умисні дії ОСОБА_2 , які виразились у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до вимог ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених кримінальним кодексом.
Передумовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного крмиінального правопорушення, незалежно від того, є він закінченим чи незакінченим, а так само вчинення такого кримінального правопорушення одноособово чи у співучасті.
Прийняття судом рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можливе лише за згодою особи на відповідну підставу закриття справи.
Відтак, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, та не свідчить про відсутність події кримінального правопорушення чи непричетність особи до його вчинення, а тому потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної злочином шкоди в порядку цивільного судочинства.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
З урахуванням вищенаведеного, а також беручи до уваги визнання відповідачем факту заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, суд доходить висновку, що факт вчинення ОСОБА_2 протиправних дій та його вина у спричиненні позивачу легких тілесних ушкоджень є встановленими. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, не оспорюються сторонами та, відповідно до положень статті 82 ЦПК України, не потребують додаткового доказування. 
Пунктом третім частини другої статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Таким чином, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини особи, яка завдала шкоду (завдавача шкоди). Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними.
Відповідний висновок виклав Верховний Суд в постанові від 21 січня 2026 року у справі № 761/16244/21 (провадження № 61-7058св25).  
Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.
Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Як встановлено судом, внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 було порушено гарантовані законом особисті немайнові права позивача на здоров`я, особисту недоторканність та безпечне існування. Заподіяння тілесних ушкоджень об`єктивно супроводжувалося фізичним болем, моральними переживаннями, відчуттям приниження, тривоги та психологічного дискомфорту, що неминуче вплинуло на звичний спосіб життя позивача та потребувало від нього додаткових зусиль для відновлення свого фізичного та емоційного стану.
Разом із тим, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що така компенсація не має на меті збагачення потерпілої особи, а покликана забезпечити справедливе відновлення порушених немайнових благ та компенсувати заподіяні фізичні й душевні страждання. 
При цьому, суд враховує, що доказів наявності будь-яких тяжких наслідків, завданих у липні 2022 року тілесних ушкоджень, необхідності постійного лікування протягом майже чотирьох років, порушення сну позивача, його швидкої втомлюваності, зниженого настрою, пригніченості, нервозності, дратівливості, чутливості, емоційної напруги, відчуття власної трудової неповноцінності та інше, як про це зазначає позивач, матеріали справи не містять. Відомостей про те, що завдані ушкодження призвели до порушення життєвих планів, погіршення можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації, також не надано.
Показання свідків ОСОБА_5 (тесть позивача), ОСОБА_6 (теща позивача), ОСОБА_7 (дружина позивача), ОСОБА_8 (брат позивача), ОСОБА_9 (мати позивача), допитаних в судовому засіданні за клопотанням сторони позивача, щодо емоційного стану та стану здоров`я позивача, суд оцінює критично, не приймає їх до уваги при ухваленні рішення у справі, оскільки вони є близькими родичами та членами сім`ї позивача. Їх показання про те, що після отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_4 постійно скаржився на головні болі, нудоту, поганий сон, через що вимушений був лікуватися та вживати лікарські препарати, не міг довго працювати, про те, що ОСОБА_4 став більш скритним, замкнутим, відчуває постійний стрес через ситуацію, яка сталася, носять суб`єктивний характер, ґрунтуються лише на поясненнях самого ОСОБА_4 , та не підтверджені жодними об`єктивними доказами, зокрема медичними документами.
У виписці №130 із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_4 , долученої до позовної заяви, зазначена дата захворювання 13.09.2024, Діагноз: Гіпертонічна хвороба ІІ, ст.1-2, кризовий перебіг. Головний біль напруги. Згідно анамнезу ОСОБА_4 звертався зі скаргами на виражені головні болі, головокружіння, періодичні підйоми артеріального тиску.
Проте, матеріали справи не містять жодного доказу, що вказані скарги позивача та встановлені діагнози пов`язані з подіями, що мали місце 31.07.2022.
Водночас матеріалами справи підтверджується, що відповідно до довідки ТОВ «ТРАК СЕРВІС ГРУП» №17/06-5 від 17.06.2025 ОСОБА_4 працює водієм автотранспортних засобів та здійснює міжнародні вантажні перевезення. Характер виконуваної ним роботи об`єктивно вимагає належного стану здоров`я, високого рівня уваги, зосередженості та здатності до тривалого виконання професійних обов`язків. При цьому будь-яких доказів того, що після події, яка є предметом даного спору, позивач втратив можливість виконувати свої трудові функції, був обмежений у професійній діяльності чи зазнав зниження працездатності, матеріали справи не містять.
Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер і обставини вчиненого правопорушення, ступінь вини відповідача, характер та тривалість фізичних і душевних страждань позивача, обсяг вимушених змін у його життєвих зв`язках, а також принципи розумності, справедливості, добросовісності та співмірності.
За таких обставин суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а справедливим, розумним та достатнім розміром компенсації моральної шкоди, який відповідатиме характеру допущеного порушення та наслідкам, що настали для позивача, є сума 20 000,00 гривень.
Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1000,00 грн.
Оскільки позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за вимоги майнового характеру в розмірі 1331,20 грн.
Керуючись ст.ст. 4,5,12,13,76,81,89,141,246,263-265,352,354 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в сумі 20 000,00 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1331,20 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення суду буде складено 29.05.2026.

Інформація про учасників справи: 
- позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;
- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 . 

Головуючий А.М.Лутай