Справа № 734/1593/26
Провадження № 3/734/1040/26
ПОСТАНОВА
іменем України

21 травня 2026 року	  	селище Козелець	

Суддя Козелецького районного суду Чернігівської області Домашенко Ю.М., розглянувши справу про притягнення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, 

встановив:

06.04.2026 о 18:18 год на 4 км автошляху Т-1008 в с. Гайове водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ИЖ Ю2, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. Правопорушення вчинено повторно протягом року, що підтверджується постановою серії ЕНА № 6032906 від 28.10.2025. 
У судове засідання ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Лущик О.М. з?явилися. 
ОСОБА_1 свою вину у вчинені адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що у жовтні 2025 року його притягнули до адміністративної відповідальності за керування мотоциклом без прав, оскільки він мав посвідчення водія на право керування транспортними засобами лише категорії «В». Надалі він пройшов навчання на право керування транспортними засобами категорії «А», однак не здав практичний іспит. Мав 15.04.2026 його перездавати. 06.04.2026 зателефонував товариш ОСОБА_2 , повідомив, що зранку був приступ і він себе погано почуває, попросив привезти ліки, які передасть донька з м. Києва маршрутним автобусом. Зі слів ОСОБА_3 , ніхто більше не міг забрати ліки. Він ( ОСОБА_1 ) сходив на київську трасу, забрав ліки та на мотоциклі повіз їх ОСОБА_4 в с. Димерка. По дорогі, на трасі під с. Гайове зупинили працівники поліції, яким повідомив про заплановану здачу іспиту на категорію «А». Однак, вони це не взяли до уваги та склали протокол про адміністративне правопорушення. Поліцейським не повідомляв про те, що доставляв ліки, оскільки розгубився та не думав, що це може вплинути на прийняття рішення. Після цього відвіз ліки ОСОБА_3 , якому медсестра встановила крапельницю. ОСОБА_1 вважає, що він діяв в стані крайньої необхідності, адже від того, чи будуть привезені ліки, залежало життя товариша. Наразі вже відкрита категорія «А». Захисником подано клопотання про закриття провадження у справі, узагальнені доводи якого зводяться до наступного. 
ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом в умовах крайньої необхідності, будучи вимушеним терміново доставити ліки хворому товаришу. Останній не міг звернутись за допомогою до когось іншого, саме тому ОСОБА_1 відвернув шкоду більшу, ніж яка могла статись.
У ході розгляду справи судом досліджено наступні докази: 
-протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 633739 від 06.04.2026, згідно з яким 06.04.2026 о 18:18 год на 4 км автошляху Т-1008 в с. Гайове водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ИЖ Ю2, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року, що підтверджується постановою серії ЕНА № 6032906 від 28.10.2025;
-відеозапис, з якого вбачається, що ОСОБА_1 керував мотоциклом ИЖ Ю2, реєстраційний номер НОМЕР_1 та був зупинений працівниками поліції. Під час спілкування водій повідомив працівникам поліції, що вимушений був їхати,  оскільки холодно. Про те, що доставляє ліки, ОСОБА_1 поліцейським не казав. 
-копію постанови серії ЕНА № 6032906 від 28.10.2025, згідно з якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП за те, що він 28.10.2025 керував транспортним засобом ИЖ Ю2, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
-довідку старшого інспектора ВАП УПП у Чернігівській області від 07.04.2026, згідно з якою ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 07.08.2020 (категорія В). 
Також судом досліджено надані захисником докази:
-посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 15.04.2026, видане на ім`я ОСОБА_1 , згідно з яким він має право керувати транспортними засобами категорії «А» (з 15.04.2026) та категорії «В» (з 01.08.2018);
-медичні документи, з яких убачається, що ОСОБА_5 має захворювання серця, цукровий діабет, перебіг середньої важкості та ряд інших захворювань.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що з ОСОБА_1 перебуває у дружніх відносинах, раніше разом проживали в с. Димерка. Приблизно на початку квітня 2026 у нього зранку стався криз, потрібні були ліки, щоб стабілізувати стан. Подзвонив доньці в м. Київ, попросив передати ліки, які вона потім відправила маршруткою. Зателефонував ОСОБА_1 та попросив забрати ліки з маршрутки та привезти. Останній погодився та надалі привіз їх приблизно о 17 год чи пізніше. У селі Димерка нікого не було, хто б міг це зробити. Після того, як ОСОБА_1 привіз ліки, була надана медична допомога місцевою медсестрою. Екстрену медичну допомогу свідок не викликав. 
Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме у керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, вчиненому повторно протягом року.
Щодо доводів сторони захисту суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Згідно зі ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.
Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
На переконання суду у разі наявності небезпеки для життя та здоров`я ОСОБА_5 , така могла бути усунута шляхом виклику екстреної медичної допомоги, однак ОСОБА_5 або члени його сім`ї за нею не зверталися. 
До того ж суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про те, що останній здійснював доставку життєво необхідних ліків, оскільки, згідно з відеозаписом, ОСОБА_1 про це поліцейським не повідомляв. Водій лише зазначив, що рухається на мотоциклі у зв`язку з холодною погодою.
З огляду на викладене, є недоведеним вчинення ОСОБА_1 діяння в стані крайньої необхідності. 
Обставин, які відповідно до ст. 34, 35 КУпАП пом`якшують або обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , судом не встановлено. 
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суд ураховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини і вважає за необхідне накласти на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Не підлягає застосуванню додаткове стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки відсутні докази належності такого ОСОБА_1 . 
Згідно зі ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 283-285, 287-289 КУпАП, 

постановив:

Визнати ОСОБА_1 винним вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 665 гривень 60 копійок судового збору. 
Реквізити для сплати штрафу: р/р UA528999980313070149000025001, отримувач – ГУК у Чернігів.обл/Чернігів.обл/21081300, код за ЄДРПОУ: 37972475, МФО 899998.
Реквізити для сплати судового збору: р/р UA688999980313121206000025657, отримувач – ГУК у Черніг.обл/тг с-щ Козел/22030101, код за ЄДРПОУ: 37972475.

Згідно з ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови – не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 цього Кодексу постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби і у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу. 
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів із моменту її винесення.

Суддя Юрій ДОМАШЕНКО