ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/28843/25 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача - Кравченка Є.Д., 
суддів: Осіпової О.О., Златіна С.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури в інтересах держави на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 у справі за адміністративним позовом Заступника керівника Харківської обласної прокуратури в інтересах держави до Державної служби геології та надр України, Державної комісії України по запасах корисних копалин, третя особа: ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» про визнання протиправними та скасування рішень,
В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся Заступник керівника Харківської обласної прокуратури з позовом, у якому просить:
- визнати протиправними дії Державної служби геології та надр України та Державної комісії України по запасах корисних копалин щодо державної реєстрації робіт - попередньої геолого-економічної оцінки запасів Степківської площі вуглеводнів, апробації запасів у Державній комісії України по запасах корисних копалин, за формою №3-гр за №У-13-193/1, апробування попередньо оцінених балансових запасів Степківської площі вуглеводнів, яке оформлено протоколом від 08.08.2011 №2340, видання спеціального дозволу на користування надрами від 14.10.2011 №5393;
- визнати протиправним та скасувати рішення у формі протоколу засідання колегії Державної комісії України по запасах корисних копалин при Державній службі геології та надр України від 08.08.2011 №5393;
- визнати протиправним та скасувати спеціальний дозвіл на користування надрами від 12.10.2011 №5393, наданий ТОВ «Компанія «Технокомсервіс».
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що прокуратурою було установлено факт порушення інтересів держави при видачі ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» спеціального дозволу на користування надрами, а саме усупереч нормам законодавства та з порушенням порядку надання такого дозволу.
При подачі позову позивач також подав клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом. Вказане клопотання обґрунтовано тим, що підстави для звернення до суду з цим позовом виникли після отримання 02.10.2024 позивачем інформації та матеріалів від Держгеонадр, і після опрацювання отриманих документів, позивач звернувся з цим позовом і вважає, що причина пропуску є поважною і підлягає поновленню судом. 
Крім того, позивач зазначив, порушення має триваючий характер, оскільки спеціальний дозвіл, виданий ТОВ «Компанія «Технокомсервіс», є чинним, тобто підстави для звернення за захистом порушених інтересів держави не припинили існувати.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху та встановлено прокурору десятиденний строк для усунення її недоліків з дати вручення копії ухвали.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2026 року позовну заяву Заступника керівника Харківської обласної прокуратури в інтересах держави до Державної служби геології та надр України, Державної комісії України по запасах корисних копалин, третя особа: ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» про визнання протиправними та скасування рішень повернуто прокурору. 
Приймаючи вказану ухвалу суд першої інстанції зазначив, що поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом або судом. У свою чергу, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 у справі № 320/60425/24 позовну заяву Заступника керівника Харківської обласної прокуратури до Державної служби геології та надр України, Державної комісії України по запасах корисних копалин повернуто прокурору. Суд зазначив, що прокурором не було усунуто недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим позов і був повернутий, при цьому звернення до суду з аналогічним позовом не є підставою для поновлення строків.
Заступник керівника Харківської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в які просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що позивач вважає, що строк звернення до суду з цим позовом не пропущений, оскільки позивачем тільки після отримання 20.10.2024 інформації та матеріалів від Держгеонадр, було встановлено порушене право та вирішено звернутися до суду з позовом. За результатами опрацювання отриманих матеріалів, обласна прокуратура 30.10.2024 звернулася до Київського окружного адміністративного суду в інтересах держави з позовом до Держгеонадр, ДКЗ, третя особа - ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» про визнання дій протиправними, скасування протоколу ДКЗ від 08.08.2011 № 2340 та спеціального дозволу на користування надрами від 14.10.2011 № 5393. Тобто первісний позов прокурора у спірних правовідносинах подано в межах строку на звернення до адміністративного суду.
Апелянт наголосив на тому, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 у справі № 320/60425/24, яка надійшла до органів прокуратури області 18.04.2025 разом з додатками (докази наявні в матеріалах справи) зазначений (первісний) позов повернуто прокурору. Враховуючи, що первісний позов прокурору повернуто 18.04.2024, а приписами КАС України передбачено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, обласною прокуратурою повторно подано вказаний позов до Київського окружного адміністративного суду 19.04.2025, тобто наступного дня після ухвали суду про повернення позову. Відтак, апелянт вважає, що причина пропуску є поважною і підлягає поновленню судом.
Інші доводи апелянта аналогічні доводам заяви про поновлення строку.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Харківської обласної прокуратури в інтересах держави на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 у справі за адміністративним позовом Заступника керівника Харківської обласної прокуратури в інтересах держави до Державної служби геології та надр України, Державної комісії України по запасах корисних копалин, третя особа: ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» про визнання протиправними та скасування рішень.
Державна служба геології та надр України надала відзив на апеляційну скаргу, у якому вказано про правильність висновків суду першої інстанції про повернення позову з підстав пропуску строку звернення до суду, оскільки позивач пропустив встановлений законом строк звернення до адміністративного суду та не навів поважних причин пропуску строку. Про те, що ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» отримало спеціальний дозвіл на видобування корисних копалин у 2011 році було відомо, зокрема Харківській прокуратурі, ще у червні 2021 року, з листів №9242/01/02-21 та № 9243/01/02-21 від 08.06.2021, які були складені на запит Харківської обласної прокуратури № 15/3-181 вих.21 від 25.05.2021. Таким чином, ще у червні 2021 року позивач знав про обставини видачі ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» спеціального дозволу від 14.10.2011 № 5394, який позивач просить скасувати.
Зазначається також, що інформація про спеціальні дозволи на користування надрами (дійсні, недійсні та тимчасово припинені) та протоколи ДКЗ до 24.02.2022 містилася у відкритому доступі на сайті ДНВП «Геоінформ України» і позивач міг дізнатися про будь-які спеціальні дозволи, видані ТОВ «Компанія Технокомсервіс», і поважних причин щодо пропуску строку звернення до суду позивач не надав.
Щодо посилання апелянта на отримання ухвали по повернення позовної заяви від 30.01.2025 у справі № 320/60425/24, Державна служба геології та надр зазначила, що відповідно до картки руху документів у справі № 320/60425/24, ухвалу про повернення позовної заяви від 30.01.2025 Харківською обласною прокуратурою було отримано 31.01.2025.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Технокомсервіс» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просило залишити апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 у справі № 320/28843/25 без змін. ТОВ «Компанія «Технокопсервіс» зазначила, що прокурором не наведено поважних підстав, які б унеможливили звернення до суду в межах строків, визначених КАС України.
Державна комісія України по запасах корисних копалин також подала відзиви на апеляційну скаргу позивача, доводи якого аналогічні тим, які викладені у відзиві Державної служби геології та надр України щодо правильності висновків суду першої інстанції стосовно пропущення позивачем строку звернення до суду з цим позовом без поважних причин.
Після надходження судової справи до суду апеляційної інстанції, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання Заступника керівника Харківської обласної прокуратури про розгляд справи за участю представника Київської міської прокуратури. Закінчено підготовку до розгляду апеляційної скарги та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційна скарга Заступника керівника Харківської обласної прокуратури є необґрунтованою з огляду на таке. 
Як встановлено судом першої інстанції, Київським окружним адміністративним судом розглядалася справа № 320/60425/24 за позовом Заступника керівника Харківської обласної прокуратури до Державної служби геології та надр України, Державної комісії України по запасах корисних копалин про:
- визнання протиправними дії Державної служби геології та надр України та Державної комісії України по запасах корисних копалин щодо державної реєстрації робіт - попередньої геолого-економічної оцінки запасів Степківської площі вуглеводнів, апробації запасів у Державній комісії України по запасах корисних копалин - за формою № 3-гр за № У-13-193/1, апробування попередньо оцінених балансових запасів Степківської площі вуглеводнів, яке оформлено протоколом від 08.08.2011 № 2340, видання спеціального дозволу на користування надрами від 14.10.2011 № 5393;
- визнання протиправним та скасування рішення у формі протоколу засідання колегії Державної комісії України по запасах корисних копалин при Державній службі геології та надр України від 08.08.2011 № 2340.
- визнання протиправним та скасування спеціальний дозвіл на користування надрами від 14.10.2011 № 5393, наданий ТОВ «Компанія «Технокомсервіс», вид користування - видобування, вид корисної копалини - вуглеводні, назва родовища - Степківська площа.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 позовну заяву Заступника керівника Харківської обласної прокуратури до Державної служби геології та надр України, Державної комісії України по запасах корисних копалин повернуто прокурору.
Прокурор зазначає, що ухвала Київського окружного адміністративного суду від 30.01.2024 у справі № 320/60425/24 надійшла до прокуратури області 18.04.2025.
Враховуючи, що позов прокурору повернуто 18.04.2025, а КАС України передбачено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, обласною прокуратурою повторно подано вказаний позов до Київського окружного адміністративного суду 19.04.2025, тобто, наступного дня після отримання ухвали суду про повернення позову разом з матеріалами, доданими до нього.
Як зазначив суд першої інстанції, прокурором не було усунуто недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим позов і був повернутий, при цьому звернення до суду з аналогічним позовом не є підставою для поновлення строків звернення до суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень (абзац другий частини другої статті 122 КАС України).
Частиною 1 ст. 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (п.п. 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява № 23436/03).
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Слід зазначити, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Отже, положення КАС України встановлюють для позивача чіткі строки звернення до суду за захистом своїх прав, а в разі наявності поважних причин пропуску таких, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами та підтверджені належними доказами, процесуальне законодавство допускає можливість поновлення пропущених строків.
Колегія суддів вважає, що при визначенні початку цього строку підлягає з`ясуванню момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
При цьому, саме позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права у сфері публічно-правових відносин, що також випливає із загального правила, встановленого частиною першою статті 77 КАС, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
У відповідності до змісту статті 121 КАС, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.
Зокрема, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не повинні перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні проміжки часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків.
Отже, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.
Відповідно до фактичних обставин справи, колегія суддів наголошує на тому, що як було встановлено судом першої інстанції, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 позовну заяву Заступника керівника Харківської обласної прокуратури до Державної служби геології та надр України, Державної комісії України по запасах корисних копалин повернуто прокурору.
При цьому, підставою для повернення позову слугувало неусунення недоліків позовної заяви Заступником керівника Харківської обласної прокуратури.
Матеріали справи не містять доказів щодо вчинення позивачем активних дій щодо усунення недоліків позовної заяви у справі № 320/60425/24.
При цьому, позивач не був позбавлений права на апеляційне оскарження зазначеної ухвали у випадку незгоди із нею, доказів вчинення чого до суду не надано.
Частинами 1 та 2 статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо сплати судового збору.
Наведеною процесуальною нормою чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суд. Для цього особа, зацікавлена у поданні позову, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Усталеною є практика Верховного Суду, що сам по собі факт повернення позовної заяви не є поважною причиною пропуску строку, тому при вирішенні питання про поважність наведених позивачем причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої позовної заяви, а також період часу, який сплинув з моменту, коли особа дізналась про відповідне рішення суду, яким чином діяла ця особа протягом зазначеного часу. Суди мають враховувати, чи вчинялись особою, яка має намір подати позовну заяву, усіх можливих та залежних від неї дій у розумні строки, без невиправданих зволікань з метою виконання процесуального обов`язку щодо дотримання строку звернення до суду.
Колегія суддів зауважує, що за усталеною позицією Верховного Суду поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Водночас, у справі, що розглядається, повернення позовної заяви не пов`язане з об`єктивно непереборними обставинами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19 зазначила, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Разом з тим, суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що посилання прокурора на введення воєнного стану в країни та ракетні удари не вказують на поважність причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом, оскільки жодного доказу наявності у прокурора реальних перешкод для своєчасного звернення до суду, пов`язаних з військовою агресією російської федерації та відповідно запровадження військового стану, останнім не надано.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного суду в ухвалі від 10.03.2023 року у справі № 540/1285/22 зазначив:
«...на думку відповідача наслідками війни (повітряна тривога, відсутність електрозабезпечення, неможливість використання транспорту, ракетна чи інше збройне ураження території), нестабільні умови в роботі становлять поважну причини у пропуску строку. Верховний Суд відхиляє доводи заявника, з посиланням на перешкоди, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану, так як від Державної служби України з безпеки на транспорті вимагалося конкретизувати обставини, що об`єктивно перешкоджали йому подати скаргу.
Щодо посилання скаржника на обставину запровадження на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, то колегія суддів зазначає, що питання поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Однак, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у всіх абсолютно випадках.
Разом з тим, посилання позивача на довготривалі повітряні тривоги не можуть бути основною та поважною причиною для поновлення строку на подання касаційної скарги, оскільки довготривалі повітряні тривоги не мають постійного та довготривалого характеру. Більш того, тривоги оголошуються у різних регіонах України, та не носять постійного, безперервного характеру, що свідчить про роботу відділень Укрпошти, та можливість скаржника звернутись до суду з моменту ухвалення рішення суду першої інстанції протягом 30-денного строку.
Інших поважних та об`єктивних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження заявником не зазначено, доказів на їх підтвердження не надано, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неповажність наведених відповідачем підстав для поновлення строку апеляційного оскарження, внаслідок чого у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовив.
Отже, скаржник у касаційній скарзі не спростовує висновки суду апеляційної інстанції щодо пропуску строку на подання апеляційної скарги або наявності поважних причин для пропуску строку на апеляційне оскарження.
З огляду на наведене суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, правильно застосував норми процесуального права (стаття 299 КАС України), що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, відповідно до частини другої статті 333 КАС України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 16.02.2023 у справі № 120/19224/21-а.
Окрему увагу необхідно акцентувати на тому, що при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду суд повинен звертати увагу на усі доводи позивача: на тривалість строку, який пропущено; на поведінку позивача протягом цього строку; на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності. Суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 у справі № 473/653/17 (ЄДРСРУ № 74991952).
Отже, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим адміністративним позовом. Поважних причин його пропуску не встановлено.
Крім того, колегією суддів встановлено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року у справі № 320/60492/24 залишено без змін ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом Заступника керівника Харківської обласної прокуратури до Державної служби геології та надр України, Державної комісії України по запасах корисних копалин, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Технокомсервіс» про визнання протиправними дій, рішення, визнання протиправним та скасування спеціального дозволу.
Суд зазначає, що предметом спору у зазначеній справі № 320/60492/24 за позовом Харківської обласної прокуратури до Державної служби геології та надр України (відповідач 1), Державної комісії України по запасах корисних копалин (відповідач 2), є вимоги:
1. визнати протиправними дії Державної служби геології та надр України та Державної комісії України по запасах корисних копалин щодо державної реєстрації робіт - попередньої геолого-економічної оцінки запасів Октябрської площі вуглеводнів, апробації запасів у Державній комісії України по запасах корисних копалин - за формою № 3-гр за № У-13-192/1, апробування попередньо оцінених балансових запасів Октябрської площі вуглеводнів, яке оформлено протоколом від 15.08.2011 № 2352, видання спеціального дозволу на користування надрами від 14.10.2011 № 5394;
2. визнати протиправним та скасувати рішення у формі протоколу засідання колегії Державної комісії України по запасах корисних копалин при Державній службі геології та надр України від 15.08.2011 № 2352;
3. визнати протиправним та скасувати спеціальний дозвіл на користування надрами від 14.10.2011 № 5394, наданий Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Технокомсервіс» (надалі - ТОВ «Компанія «Технокомсервіс»), вид користування - видобування, вид корисної копалини - вуглеводні, назва родовища - Октябрська площа.
Згідно із приписами частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, колегією суддів у постанові від 04 лютого 2026 року у справі № 320/60492/24 встановлено, що 14.10.2011 ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» отримало спеціальний дозвіл на користування надрами № 5394 на підставі Наказу Державної служби геології та надр України від 15.09.2011 № 69.
Протокол Державної комісії України по запасах корисних копалин № 2352 від 15.08.2011 оприлюднювався на сайті Державного науково-виробничого підприємства «Державний інформаційний геологічний фонд України», що входить до сфери управління Держгеонадра, та перебував у вільному доступі до введення Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні воєнного стану.
Наказ Держгеонадр України від 15.09.2011 №69 про надання спеціального дозволу на користування надрами ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» був опублікований на офіційному сайті суб`єкта владних повноважень у роздiлi «Архiв наказів за 2011 рік» та є доступним за посиланням: https://www.geo.gov.ua/diyalnist/nakazy/arhiv-nakaziv/.
Сам спеціальний дозвіл на користування надрами після його видачі 14.10.2011 до 24.02.2022 розміщувався на веб-сайті Державного науково-виробничого підприємства "Державний інформаційний геологічний фонд України".
Так, 25.05.2021 позивач звернувся до Державної служби геології та надр України з листом від 25.05.2021 №15/3-181вих-21, у якому зазначив, що опрацюванням даних, розміщених на офіційному сайті ДНВП «Геоінформ України», встановлено, що Державною службою геології та надр України 14.10.2011 надано ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» (код 33225738) спеціальний дозвіл на користування надрами №5394 з метою видобування вуглеводнів (промислова розробка) на Октябрській площі на території Зачепилівського та Красноградського районів Харківської області, строком на 20 років.
Також, у цьому листі зазначено, що право користування ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» надрами (вуглеводнів) Октябрського газоконденсатного родовища, на підставі спеціального дозволу на користування надрами від 14.10.2011 № 5394 підлягає припиненню.
Державна служба геології та надр України, на вказаний лист Харківської обласної прокуратури, листом від 08.06.2021 № 9243/01/02-21 повідомила про відсутність правових підстав для зупинення дії та анулювання спеціального дозволу на користування надрам, наданого ТОВ «Компанія «Технокомсервіс».
Також, встановлено, що 07.08.2023 Красноградська окружна прокуратура Харківської обласної прокуратури звернулась до Державної служби геології та надр України з листом № 59-3656 вих-23, у якому зазначила, що прокуратурою встановлено, що Державною службою геології та надр України 14.10.2011 надано ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» (код ЄДРПОУ 33225738) спеціальний дозвіл на користування надрами №5394 з метою видобування вуглеводнів (промислова розробка) на Октябрській площі на території Зачепилівського та Красноградського районів Харківської області та з метою встановлення наявності підстав для вжиття заходів представницького характеру в інтересах держави, просили надати певну інформацію відносно ТОВ «Компанія «Технокомсервіс».
Державна служб геології та надр України листом від 31.08.2023 №5071/03-4/2-23, надало відповідь Красноградській окружній прокуратурі Харківської обласної відповідь на їх запит та направило електронні документи відносно ТОВ «Компанія «Технокомсервіс».
Крім того, судом першої інстанції у справі № 320/60492/24 встановлено, що 19.08.2024 Державна служба геології та надр України на лист Офісу Генерального прокурора від 30.07.2024 № 12/1/1-326ВИХ-2 надала повторно на запит прокуратури електронні документи відносно ТОВ «Компанія «Технокомсервіс». Між тим, позивач звернувся до суду засобами поштового зв`язку лише 04.12.2024.
За наведених обставин, суд першої інстанції у справі № 320/60492/24 дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду та наявності підстав для залишення позовної заяви прокурора без розгляду з огляду на те, що прокурор пропустив встановлений законом строк звернення до суду та будь-яких переконливих обґрунтувань обставин та належних доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду не наведено. 
Правові висновки щодо критеріїв поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду викладено також у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 820/1719/15, від 20.12.2018 у справі № 756/513/17, від 27.02.2019 у справі № 813/1211/17, від 16.09.2019 у справі № 120/3403/20-а, від 19.02.2020 у справі № 815/5271/16, від 17.06.2021 у справі № 570/4516/19, від 17.02.2022 у справі № 380/893/20, від 08.09.2022 у справі № 380/1598/22, від 16.06.2023 у справі № 520/986/22 та від 04.07.2023 у справі № 620/4707/22.
У Рекомендації Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені й ефективні органи.
Консультативна рада європейських прокурорів (далі - КРЄП), створена Комітетом міністрів Ради Європи 13.07.2005, у Висновку № 3 (2008) «Про роль прокуратури за межами сфери кримінального права» наголосила, що держави, у яких прокурорські служби виконують функції за межами сфери кримінального права, мають забезпечувати реалізацію цих функцій згідно з такими, зокрема, принципами: діючи за межами сфери кримінального права, прокурори мають користуватися тими ж правами й обов`язками, що й будь-яка інша сторона, і не повинні мати привілейоване становище у ході судових проваджень (рівність сторін); обов`язок прокурорів обґрунтовувати свої дії та розкривати ці причини особам або інститутам, задіяним або зацікавленим у справі, має бути встановлений законом.
Згідно з п. 2 Рекомендації CM/Rec (2012)11 щодо ролі державних прокурорів за межами системи кримінального судочинства, прийнятої Комітетом міністрів Ради Європи 19.09.2012, обов`язками та повноваженнями прокурора за межами системи кримінального провадження є представництво загальних та громадських інтересів, захист прав людини та основоположних свобод, а також підтримка верховенства права. При цьому обов`язки та повноваження прокурорів за межами кримінального судочинства мають завжди встановлюватися та чітко визначатися у законодавстві (п. 3 Рекомендації).
Таким чином, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, підстави та порядок звернення прокурора до адміністративного суду в порядку його представництва інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено та відмінно від реалізації права на звернення до суду самого суб`єкта владних повноважень. Початок перебігу строку, встановленого для звернення до суду суб`єкта владних повноважень, не пов`язується з моментом створення такого суб`єкта чи наділення його відповідними функціями та компетенцією, адже інше призводить до можливості держави через такі дії практично необмежено у часі реалізувати право на звернення з позовом за власним волевиявленням.
Отже, з огляду на викладене та встановлені у цій справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду та відсутності поважних та об`єктивних причин, що перешкоджали своєчасному зверненню до суду.
Таким чином, всі наведені доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Надаючи оцінку всім іншим доводам позивача, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Отже, перевіривши ухвалу суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом повно та правильно встановлено відповідні обставини та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. ??? ?????? 
Таким чином, апеляційна скарга Заступника керівника Харківської обласної прокуратури Мирогородської Ольги Миколаївни в інтересах держави підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2026 року залишенню без змін. ?????? ??? 
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329?КАС України, суд,? 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури Мирогородської Ольги Миколаївни в інтересах держави на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2026 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом Заступника керівника Харківської обласної прокуратури до Державної служби геології та надр України, Державної комісії України по запасах корисних копалин, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Технокомсервіс» про визнання протиправними та скасування рішення - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України. 

Суддя-доповідач Є.Д. Кравченко 

Судді: О.О. Осіпова

С.В. Златін