УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2026 року
м. Київ
справа № 716/2114/25
провадження № 51-2485 ск 26
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 18 березня 2026 року стосовно ОСОБА_4 , 
установив:
Заставнівський районний суд Чернівецької області вироком від 21 січня 2026 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудив за ч. 2 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.
За обставин, детально викладених у вироку, ОСОБА_4 засуджений за те, що він 20 вересня 2025 року о 20 год 09 хв, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним транспортним засобом - мотоциклом марки «GEON X-ROAD 250», номерний знак НОМЕР_1 , по польовій дорозі поза межами населеного пункту села Васловівці в Чернівецькому районі Чернівецької області, під`їхав до перехрестя з автомобільною дорогою загального користування державного значення Т-26-02, порушив п.16.11. Правил дорожнього руху (далі - ПДР), здійснив виїзд на перехрестя з другорядної польової дороги на головну автомобільну дорогу, не надавши перевагу у русі транспортному засобу - автомобілю «RENAULT TRAFIC», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів під керуванням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Внаслідок порушення ОСОБА_4 п.16.11 ПДР неповнолітній пасажирці мотоцикла ОСОБА_6 під керуванням ОСОБА_4 спричинено тяжкі тілесні ушкодження.
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 18 березня 2026 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнив, змінив вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 21 січня 2026 року щодо останнього за ч. 2 ст. 286-1 КК в частині призначеного покарання. Призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК, у вигляді штрафу в розмірі 10 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років. В решті вирок залишив без змін.
У своїй касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 18 березня 2026 року та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх доводів прокурор у скарзі зазначає про те, що:
- у своїй ухвалі суд апеляційної інстанції як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , визнав щире каяття та відшкодування неповнолітній потерпілій ОСОБА_6 завданих збитків, з якою ОСОБА_4 перебуває у церковному шлюбі. Також судом враховано позицію неповнолітньої потерпілої щодо міри покарання обвинуваченому та дані про його особу, а саме те, що ОСОБА_4 є особою молодого віку, має зареєстроване місце проживання за яким характеризується позитивно, не перебуває на спеціальних обліках, раніше не судимий. Проте, перераховуючи встановлені обставини, які відповідно до ст. 66 КК пом`якшують покарання, суд апеляційної інстанції не зазначив, яким саме чином вони настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК, що давало підстави перейти до застосування найбільш м`якого виду покарання у виді штрафу;
- санкцією ч. 2 ст. 286-1 КК передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, тобто одного з найбільш тяжких видів покарань, визначених ст. 51 КК;
- як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 286-1 КК, а саме грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху в стані алкогольного сп`яніння, який більше ніж в 10 разів перевищував допустиму норму, внаслідок чого неповнолітня потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння. За таких конкретних обставин вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення вважає, що наявність встановлених у даному випадку пом`якшуючих обставин та позитивна характеристика обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення і зміна складу сім`ї не вказують на істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого ним злочину;
- суд апеляційної інстанції, застосовуючи положення ст. 69 КК, не навів переконливих мотивів свого рішення, як і того, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді штрафу за вчинення кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання на строк від трьох до восьми років позбавлення волі, буде сприяти досягненню мети покарання.
Перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412-414 цього Кодексу.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286-1 КК у касаційній скарзі прокурором не оскаржуються.
Доводи прокурора в касаційній скарзі щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженого через м`якість та неправильне застосування положень ст. 69 КК, Суд, ураховуючи надані матеріали кримінального провадження, не може взяти до уваги як такі, що спростовують законність та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції, з огляду на таке.
Згідно з положеннями  ст. 414 КПК, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість. 
Таким чином, законодавцем визначено, що явно несправедливим через м`якість покарання може бути саме за видом чи розміром.
Положеннями ст. 413 КПК передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Приписами ст. 50 КК встановлено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК суд призначає покарання, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Положеннями ч. 1 ст. 66 КК встановлено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, з-поміж іншого, визнаються, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 286 -1 до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років. 
Санкцією вказаної норми кримінального закону передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від 5 до 8 років.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді штрафу у розмірі 10 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою обвинуваченого, погодився з доводами його скарги, змінив вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та призначив ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК, із застосуванням ст. 69 КК, у виді штрафу в розмірі 10 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.
Як убачається з оскаржуваної ухвали, апеляційний суд, визначаючи ОСОБА_4 вид та розмір покарання з огляду на положення ст. 65 КК, урахував тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким злочином з необережною формою вини, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд врахував щире каяття, добровільне відшкодування шкоди потерпілій та відсутність обставин, які його обтяжують.
При цьому апеляційним судом було встановлено те, що ОСОБА_4 визнав винуватість у вчиненому, щиро розкаявся, жалкує про вчинене, відшкодував завдані збитки у повному розмірі, згідно зі свідоцтвом про вінчання, з потерпілою ОСОБА_6 перебуває у церковному шлюбі, вказані обставини апеляційний суд визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого.
Разом з цим колегія суддів суду апеляційної інстанції врахувала і молодий вік обвинуваченого, виключно позитивні характеризуючі дані, а також те, що він раніше не судимий, не перебуває на спецобліках.
Також апеляційний суд взяв до уваги думку потерпілої ОСОБА_6 , яка просила суд не позбавляти обвинуваченого ОСОБА_4 волі, з яким вони нещодавно повінчалися та мають намір створити молоду сім`ю, а також прийняв до уваги пояснення законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 , яка під час апеляційного розгляду повідомила, що батько потерпілої, який здійснював захист Вітчизни в складі ЗСУ, на даний час є безвісти зниклим, і реальне покарання у виді позбавлення волі для її майбутнього чоловіка може призвести до суттєвих негативних наслідків для її психологічного здоров`я.Відтак, покарання у виді позбавлення волі для обвинуваченого ОСОБА_4 не тільки буде суперечити позиції потерпілої сторони, але і суперечитиме їх інтересам.
Крім того апеляційний суд у своєму рішенні зауважив, що стан здоров`я потерпілої покращився, слух відновився, загальний стан здоров`я в нормі, непоправних наслідків від дій ОСОБА_4 немає.
Також суд звернув увагу і на негативні наслідки для стану здоров`я ОСОБА_4 внаслідок ДТП, зокрема на те, що обвинувачений перебував у критичному стані, отримав численні тілесні ушкодження та опіки.
На підставі наведеного колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 зробив для себе належні висновки, і його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_4 більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції ч.2 ст.286-1 КК, у виді штрафу в розмірі 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
При цьому суд апеляційної інстанції вказав, що згідно з наявною в матеріалах справи довідкою, ОСОБА_4 працює у ФОП ОСОБА_10 , та під час апеляційного розгляду обвинувачений підтвердив, що штраф у зазначеному розмірі є посильним для нього.
Таке покарання, із застосуванням ст. 69 КК, на думку суду апеляційної інстанції, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, що узгоджується з вимогами статей 50, 65 КК.
Крім того, для досягнення мети покарання колегія суддів суду апеляційної інстанції призначила ОСОБА_4 додаткове покарання, передбачене санкцію ч.2 ст. 286-1 КК, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 5 років.
При постановленні цієї ухвали судом апеляційної інстанції було враховано практику Верховного Суду у кримінальному провадженні № 161/5053/22.
Таким чином, Суд уважає, що рішення суду апеляційної інстанції у частині визнання обставин, що пом`якшують обвинуваченому покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, загалом є обґрунтованим, а тому доводи прокурора про те, що: 
- наявність встановлених у даному випадку пом`якшуючих обставин та позитивна характеристика обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення і зміна складу сім`ї не вказують на істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого ним злочину;
- суд апеляційної інстанції, застосовуючи положення ст. 69 КК, не навів переконливих мотивів свого рішення, як і того, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді штрафу за вчинення кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання на строк від трьох до восьми років позбавлення волі, буде сприяти досягненню мети покарання;
- не зазначив, яким саме чином пом`якшуючі обставини настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК, що давало підстави перейти до застосування найбільш м`якого виду покарання у виді штрафу,
є непереконливими та такими, що у цілому не спростовують зазначених висновків та не свідчать про порушення, передбачені статтями 69, 413 КПК.
Ураховуючи наведене вище, Суд уважає, що призначене ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК із застосуванням положень, передбачених ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 10 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років:
- у цілому відповідає вимогам закону, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, справедливим та таким, що не суперечить ст. 65 КК України; 
- з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність та принципами співмірності й індивідуалізації, відповідає основній його меті як заходу примусу. 
За таких обставин касаційна скарга прокурора в частині безпідставного застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України задоволенню не підлягає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Будь-яких інших обґрунтованих доводів щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у касаційній скарзі не наведено.
Обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 18 березня 2026 року стосовно ОСОБА_4 . 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3