Справа № 136/385/23
Провадження №22-ц/801/1276/2026
№22-ц/801/1277/2026
Категорія: 77
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шпортун С. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року	Справа № 136/385/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),
суддів: Голоти Л.О., Оніщука В.В.
за участю секретаря :Ходакової М.Г. 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі- Комунальний заклад «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, Липовецька міська рада Вінницького району Вінницької області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області на рішення Липовецького районного суду від 20.03.2026 року та додаткове рішення Липовецького районного суду від 03.04.2026 року і за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Ситцевого Валерія Васильовича на додаткове рішення Липовецького районного суду від 03.04.2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, за участю третіх осіб: Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лубінця Дмитра Валерійовича, професійної спілки працівників бібліотек про визнання незаконними наказів та їх скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 06.03.2023 року звернулася до суду з позовом до Комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (далі- КЗ ЛПБ )та Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання незаконними наказів про накладення на неї дисциплінарних стягнень та їх скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Вказала, що 06.08.1990 вона була прийнята на посаду старшого бібліотекаря відділу використання і збереження єдиного фонду Липовецької центральної бібліотечної системи Липовецької центральної районної бібліотеки, яка в подальшому була перейменована на Комунальний заклад «Липовецька публічна бібліотека», де займала посаду методиста 1 категорії, а у подальшому була переведена на 0,25 ставки посадового окладу із встановленням робочого дня з 9:00 до 11:00 години.
Наказом КЗ ЛПБ №11-ОС від 13.01.2023 «Про дисциплінарне стягнення» на ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни.
Наказом КЗ ЛПБ № 16-ОС від 20.01.2023 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 » на ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни.
Наказом КЗ ЛПБ № 18-ОС від 26.01.2023 директором було видано наказ «Про звільнення», згідно якого ОСОБА_1 було звільнено з 31.01.2023 з посади методиста 1 категорії комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків.
Із оскаржуваними наказами вона ознайомлена у день їх винесення не була, а вони були вручені їй лише 31.01.2023, роботодавцем не було організоване службове розслідування, а директор ОСОБА_2 являється зацікавленою особою і одноосібно складала акти від 13.01.2023 за № 01, від 20.01.2023 № 02 про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з наказами, що ставить під сумнів їх легітимність. 
Окрім цього, у порушення ст.61 Конституції України, ч.2 ст.149 КЗпП України КЗ ЛПБ застосував до неї дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення на підставі повідомлень, наказів та актів, за які вона вже піддавалась відповідальності та накладено стягнення у виді доган, чим порушено принцип «Non bis in idem» (не двічі за одне і те ж). При цьому наказ № 16-ОС директор Юкало видала 20.01.2023, перебуваючи при цьому з 20.01.2023 - 27.01.2023 на стаціонарному лікуванні. Внесений запис до трудової книжки позивача про звільнення не відповідає змісту оскаржуваного наказу № 18-ОС від 26.01.2023, оскільки відсутнє словосполучення «...без поважних причин обов`язків покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку п. 3 ст. 40 КЗПП », яке присутнє у трудовій книжці. Всупереч ст. 43 КЗпП України роботодавець звільнив ОСОБА_1 , як голову професійної спілки працівників бібліотек, без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації ,чим порушив норми діючого законодавства про працю, що свідчить про незаконність винесених роботодавцем наказів, грубе порушення її прав на працю. Посилаючись на порушення діями відповідачів її трудових прав та заподіяння їй моральної шкоди моральної шкоди, просила:
визнати незаконним та скасувати наказ директора Комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області від 13.01.2023 за № 11-ОС про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани;
визнати незаконним та скасувати наказ директора Комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Вінницького району Вінницької області від 20.01.2023 за № 16-ОС про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани; 
визнати незаконним та скасувати наказ директора Комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області від 26.01.2023 за № 18-ОС про звільнення з роботи ОСОБА_1 ; 
поновити ОСОБА_1 на посаді методиста 1 категорії Комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області;
стягнути солідарно з Комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області та Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1 737 (тисяча сімсот тридцять сім) грн. 21 коп.; 
стягнути солідарно з Комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області та Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області на користь ОСОБА_1 80 000 грн. компенсації моральної шкоди за незаконне звільнення; 
вирішити питання про солідарне стягнення з Комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області та Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 65 000 гривень. Рішення допустити до негайного виконання рішення в частині позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.
Рішенням Липовецького районного суду від 20.03.2026 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ директора Комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області від 13.01.2023 за № 11-ОС про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани. 
Визнано незаконним та скасовано наказ директора КЗ «Липовецька публічна бібліотека» Вінницького району Вінницької області від 20.01.2023 за № 16-ОС про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани. 
Визнано незаконним та скасовано наказ директора КЗ «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області від 26.01.2023 за № 18-ОС «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 ». 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді методиста 1 категорії КЗ «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області.
Стягнуто з КЗ «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 288 524, 96 грн. 
Стягнуто з КЗ «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області на користь ОСОБА_1 10 000 грн компенсації моральної шкоди. У решті позову відмовлено. 
Стягнуто з КЗ «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області на користь держави судовий збір у розмірі 5502, 20 грн., решту 939, 40 грн. компенсувано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
23.03.2026 ОСОБА_1 було подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат на правничу допомогу у розмірі 99 600 грн.
Додатковим рішенням Липовецького районного суду від 03.04.2026 року стягнуто з КЗ «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. У решті вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі на рішення суду КЗ «Липовецька публічна бібліотека» просить його скасувати через порушення судом норм матеріального та процесуального права ,а у справі ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити Вказав, що суд дійшов передчасних висновків щодо незаконності дисциплінарних стягнень і звільнення ОСОБА_1 . Вважає висновок суду про необхідність письмового оформлення кожного доручення керівника безпідставним , оскільки трудове законодавство не встановлює виключно письмової форми розпоряджень роботодавця, а доручення можуть надаватися в межах трудових обов`язків працівника в усній формі .Суд необгрунтовано визнав строки виконання доручень «нерозумними» і неправильно оцінив характер доручених завдань, що відповідали посадовим обов`язкам ОСОБА_1 . Закладом було дотримано порядок притягнення останньої до дисциплінарної відповідальності, їй пропонувалося надати письмові пояснення, а ненадання нею таких пояснень не може свідчити про порушення процедури. Заперечуючи висновки суду щодо подвійного притягнення до дисциплінарної відповідальності, вважає, що попередні стягнення враховувалися виключно як підтвердження систематичності порушень трудової дисципліни. Суд невірно застосував порядок обчислення середньої заробітної плати , не врахувавши, що ОСОБА_1 працювала на 0,25 окладу , необгрунтовано стягнув середній заробіток за період понад один рік помилково дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі на додаткове рішення Липовецького районного суду від 03.04.2026 року ОСОБА_1 просить вказане додаткове рішення скасувати через порушення норм матеріального та процесуального права. Вказала, що нею було подано до суду попередній розрахунок судових витрат у розмірі 65 000 грн, проте пізніше сума витрат була збільшена, що підтверджено рядом належних доказів. Зменшивши суму витрат до 15 000 грн не обгрунтував цього та не навів мотивування щодо такого рішення. Представники відпоідачів не довели неспівмірність витрат у справі, яка є трудовим спором, та не надали доказів не складності справи для позивача та її представника.
У відзиві на апеляційну скаргу КЗ «Липовецька публічна бібліотека», ОСОБА_1 вважає рішення законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Липовецька міська рада вважає додаткове рішення обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга КЗ «Липовецька публічна бібліотека» задоволенню не підлягає ,а скарга ОСОБА_1 також підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин ,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції із копії трудової книжки ОСОБА_1 ,серії НОМЕР_1 , встановлено, що  згідно запису №5 ОСОБА_1 була прийнята на посаду старшого бібліотекаря відділу використання і збереження єдиного фонду Липовецької центральної бібліотечної системи Липовецької центральної районної бібліотеки. (а.с.18-25 Т.1).
З 01.08.2013 ОСОБА_1 була переведена на посаду методиста-бібліотекара відділу ЦРБ (запис за №9).
01.08.2016 переведена на посаду методиста І категорії Центральної районної бібліотеки (запис №10).
11.03.2017 ОСОБА_1 було звільнено з роботи за вчинення аморального проступку несумісного з продовженням даної роботи на підставі п.3 ч.1 ст.41 КЗпП (запис №11).
Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 25 квітня 2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 15 січня 2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/87000517) у цивільній справі № 136/1207/17 за позовом ОСОБА_1 до Липовецької центральної районної бібліотеки, відділу культури та туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - директор Липовецької центральної районної бібліотеки, відділу культури та туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області - Юкало Марина Михайлівна, про поновлення на роботі, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 18 січня 2018 року скасовано і ухвалено нове, яким ОСОБА_1 було поновлено на посаді методиста І категорії Липовецької центральної районної бібліотеки .
06.02.2020 до трудової книжки ОСОБА_1 було внесено запис за №14 про недійсність запису за №11 та поновлення її на попередній посаді.
03 лютого 2020 року наказом Відділу культури і туризму Липовецької РДА № 15-ОД на виконання постанови Верховного Суду від 15 січня 2020 року було наказано директору Липовецької ЦРБ Юкало М. М. внести зміни до штатного розпису ЦРБ, ввівши посаду методиста І категорії з лютого 2020 року; попередити методиста І категорії про зміну істотних умов праці ю
07 лютого 2020 року наказом Липовецької ЦРБ № 12-ОС попереджено методиста І категорії про зміну істотних умов праці (переведення на неповний робочий час - 0,25 ставки посадового окладу); внесено зміни у штатний розпис з 07 квітня 2020 року: виведено 1,0 ставки методиста І категорії Липовецької ЦРБ та введено 0,25 ставки методиста І категорії Липовецької ЦРБ. Із вказаним наказом ОСОБА_1 була ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис (а. с. 12-13, том 1).
Наказом Центральної районної бібліотеки №19-ОС від 06.04.2020 «Про зміну істотних умов» ОСОБА_1 , методисту І категорії Липовецької центральної районної бібліотеки було вирішено проводити оплату праці на умовах неповного робочого часу, пропорційно відпрацьованому часу 0,25 ставки. (т.1 , а.с.26)
Із наказом ОСОБА_1 ознайомилась 07 квітня 2020 року та власноруч зазначила у наказі «Категорично заперечую» (а. с. 10, том 1).
26 січня 2023 року наказом КЗ «Липовецька публічна бібліотека» № 18-ОС ОСОБА_1 була звільнена з посади методиста І категорії з 31 січня 2023 року за систематичне не виконання трудових обов`язків (а. с. 205, том 2).
Згідно рішення 6 сесії 8 Липовецької міської ради №128 від 22.01.2021 Липовецька центральна бібліотека була перейменована на Комунальний заклад «Липовецька публічна бібліотека». (а.с.80 ,т.1).
Згідно наказу КЗ «Липовецька публічна бібліотека» №35-ОС від 03.03.2021, з 03.03.2021 ОСОБА_1 призначена на посаду методиста у порядку переведення (запис за №15) (т.1 ,а.с.216)
Наказом КЗ «Липовецька публічна бібліотека» №18-ОС від 26.01.2023  ОСОБА_1 було звільнено з роботи з 31.01.2023 у зв`язку із систематичним невиконанням нею без поважних причин обов`язків ,покладених трудовим договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, про що вчинено запис за №16. (том 1 а.с.48) 
Згідно протоколу №1 загальних зборів Професійної спілки працівників бібліотек від 10.01.2023 , ОСОБА_1 методист 1 категорії КЗ «Липовецька публічна бібліотека» була обрана головою Професійної спілки працівників бібліотек ( а.с.29, 30 т.1 ),
Як вбачається зі змісту повідомлення №03 КЗ «Липовецька публічна бібліотека» від 10.01.2023, адресованого методисту Липовецької публічної бібліотеки ОСОБА_1 , директор КЗ ЛПБ Юкало М. вимагала від останньої надати письмові пояснення про ненадання нею інформації проробленої роботи за 2022 рік, з яким ОСОБА_1 ознайомлена 13.01.2023. (т. 1, а.с.31),
Згідно повідомлення №04 КЗ «Липовецька публічна бібліотека» від 10.01.2023, адресованого методисту ОСОБА_1 , директор КЗ ЛПБ Юкало М. вимагала надати письмові пояснення про не недання плану роботи на 2023 рік, з яким ОСОБА_1 ознайомлена 13.01.2023. (а.с.32)
13.01.2023 директором КЗ ЛПБ Юкало М.М. у присутності головного бібліотекаря Федоренко Ю.В., завідувача відділу обслуговування дорослих користувачів Козел Т.С., завідувача відділу дітей і організаторів дитячого читання ОСОБА_4 було складено акт №1 про те, що 13.01.2023 о 10:55 годині ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитись із наказом№09-ОС від 13.01.2023 ,ознайомлюватись із яким ОСОБА_1 в кабінеті директора ОСОБА_2 відмовилась і покинула робоче місце о 10:58 годині за 2 хвилини до закінчення її робочого часу (т., 1. а.с.53).
Наказом КЗ «Липовецька публічна бібліотека» 13.01.2023 №11-ОС «Про дисциплінарне стягнення» на ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани , підставами якого були повідомлення №03 від 10.01.2023 і №4, акт №1 від 13.01.2023 про відмову від ознайомлення із наказом про оголошення догани. Із зазначеним наказом ОСОБА_1 ознайомилась 31.01.2023. (т. 1, а.с.46),
Згідно повідомлення №05 КЗ «Липовецька публічна бібліотека» від 16.01.2023 директором КЗ ЛПБ Юкало М. Синявській С.М. до 20.01.2023 було запропоновано надати письмові пояснення щодо інформації про проведені методичні інструктажі протягом 2022 року; індивідуальні і групові консультації протягом 2022 року; надати письмові відгуки на плани роботи бібліотекам, що входять до структури КЗ ЛПБ; надати розроблені методичні рекомендації, методичні і методико-бібліографічні посібники; надати аналіз діяльності підпорядкованих бібліотек на основі їхніх звітів статистичних даних за всіма напрямками діяльності (комплектування, обслуговування читачів, інформаційна, масова робота тощо) за 2022 рік; надати стратегічний план діяльності КЗ ЛПБ відповідно до пільгових комплексних програм на 2023 рік. Із повідомленням ОСОБА_1 була ознайомлена 16.01.2023. (т. 1 , а.с.36)
Наказом директора КЗ ЛПБ №04-ОД від 20.01.2023 методиста І категорії ОСОБА_5 зобов`язано надати план методичної роботи на 2023 рік та письмову інформацію про виконану роботу відповідно до повідомлення від 16.01.2023 №05. Із вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлена не була. (т. 1 , а.с.176)
20.01.2023 директором КЗ ЛПБ Юкало М.М. в присутності бібліотекаря комплектування і обробки документів ОСОБА_6 , завідувача відділу обслуговування дорослих користувачів ОСОБА_7 , завідувача відділу обслуговування дітей та організації дитячого читання Антонець М.І. було складено акт №03 про те, що 20.01.2023 методисту І категорії ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитись з наказом від 20.01.2023 №04-ОД, від ознайомлення з яким остання відмовилась (т. 1, а.с.178).
Наказом КЗ ЛПБ №16-ОС від 20.01.2023 «Про дисциплінарне стягнення» , до ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни було застосовано дисциплінарний захід у вигляді догани, підставами якого явились повідомлення від 16.01.2023 за №05, акт №02 від 13.01.2023 за про відмову від ознайомлення. З наказом ОСОБА_1 ознайомилась 31.01.2023. (т. 1, а.с.47),
20.01.2023 директором КЗ ЛПБ Юкало М.М. ,в присутності бібліотекара комплектування і обробки документів ОСОБА_6 , завідувача відділу обслуговування дорослих користувачів ОСОБА_7 , завідувача відділу обслуговування дітей та організації дитячого читання Антонець М.І. ,було складено акт №02 про те, що 20.01.2023 методисту І категорії ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитись із наказом №16-ОС, від 20.01.2023 , від ознайомлення з яким остання відмовилась (т. 1 а.с.54).
26.01.2023 директором КЗ ЛПБ Юкало М.М., в присутності бібліотекаря комплектування і обробки документів ОСОБА_6 , завідувача відділу обслуговування дорослих користувачів ОСОБА_7 , завідувача відділу обслуговування дітей та організації дитячого читання ОСОБА_4 , було складено акт №04 про те, що 26.01.2023 о 10:15 годині в приміщенні бібліотеки ОСОБА_1 використовувала робочий час не для виконання завдань та трудових обов`язків, а в особистих цілях, а саме: голосно розмовляла по телефону та записувала якісь поради, на дані їй зауваження не реагувала, демонструвала зверхність над нормами поведінки та моралі, перебуваючи у громадському місці, де перебувала значна кількість людей. На вимогу директора надати зошит обліку роботи методиста у відповідності до її функціональних завдань та трудових обов`язків (трудової функції працівника), передбачених посадовою інструкцією методиста ЛПБ, зіслалась, що їх не має та вона не зобов`язана на 0,25 ставки їх вести, відмовилась надавати письмові пояснення про відсутність зошитів. Наказом №04-ОД від 20.01.2023 ОСОБА_1 надано ряд завдань, які вона відмовилась виконувати, пославшись на заяву направлену нею до Липовецького міського голови. Така поведінка методиста порушує п.3.2.1. в, г, д, е Розділу 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників КЗ ЛПБ та п.2.1., 2.3., 2.6. посадової інструкції, за що вона несе відповідальність згідно з п.4.1., 4.2. посадової інструкції. (том 1, а.с.55)
Наказом КЗ ЛПБ №18-ОС від 26.01.2023 «Про звільнення» ОСОБА_1 було звільнено з посади методиста І категорії КЗ «Липовецька публічна бібліотека» з 31.01.2023, згідно з п.3 ст.40 КзПП України, за систематичне невиконання трудових обов`язків, підставами для видачі якого стали повідомлення №03 від 10.01.2023 ; наказ про дисциплінарне стягнення №11-ОС від 13.01.2023, акт №01 від 13.01.2023; повідомлення №05 від 16.01.2023, наказ про дисциплінарне стягнення за №16-ОС від 20.01.2023, акт №02 від 20.01.2023; наказ про надання звіту проробленої роботи №04-ОД від 23.01.2023, акт №03 від 20.01.2023, наказ №04-ОД від 23.01.2023, акт №04 від 26.01.2023. Із вказаним наказом ОСОБА_1 була ознайомлена 31.01.2023. (т. 1 , а.с.48),
Згідно посадової інструкції методиста І категорії КЗ «Липовецька публічна бібліотека» ОСОБА_1 , ознайомлення із якою остання визнала ,до завдань та обов`язків методиста І категорії входить:
2.1. Ведення самостійно ділянки організаційно-методичної роботи.
2.2. Участь у плануванні діяльності КЗ ЛПБ з питань організаційно методичної роботи та інформаційної роботи та звітність перед директором.
2.3. Аналіз стану бібліотечно-бібліографічного обслуговування регіону, розроблення пропозицій щодо його покращення. Створення власних інформаційних ресурсів – готує видає персональні методички, інформаційні та рекламні матеріали.
2.4. Здійснення координаційної роботи із зацікавленими відомствами.
2.5. Виявлення потреби потенційних користувачів у бібліотечно-бібліографічних послугах.
2.6. Виконання окремих доручень директора. (т. 1 , а.с.170)
Розширення трудових обов`язків працівника можливе або за згоди працівника, або в порядку, встановленому ч. 3 статті 32 КЗпП України за наявності підстав.
Розділом 3,зокрема, п.3.2.1.Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників КЗ ЛПБ визначено обов`язки працівника, де передбачено, що працівник зобов`язаний дотримуватись трудової, виробничої, виконавської дисципліни, дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку, зокрема: п. в) використовувати робочий час виключно для виробничих процесів; п. г) своєчасно та точно виконувати розпорядження адміністрації; п. д) творчо ставитись до виконання роботи за планом і окремих завдань, проявляти особисту ініціативу, творчий пошук; п. е) дотримуватись кодексу етики бібліотекаря; п. є ) загальнолюдських принципів моралі, гуманізму, плюралізму, думок, поваги до особистості, до законів та символів своєї держави. (том 1 , а.с.168, 169),
Судом встановлено, що підставами для винесення оскаржуваного наказу за № 11-ОС від 13.01.2023 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани стали повідомлення за № 03 та № 04 від 10.01.2023, які містять вимоги директора КЗ ЛПБ до позивача надати письмові пояснення щодо ненадання інформації про пророблену нею роботу за 2022 рік та плани роботи за 2023 рік, з яким позивач ознайомлена 13.01.2023.
У судовому засіданні ОСОБА_1 зазначила, що 10.01.2023 директор ОСОБА_2 принесла їй на стіл плани роботи сільських бібліотек на 2023 рік, при цьому не висловивши чітких вимог щодо наданого доручення та строків його виконання, тоді як 13.01.2023 директор вона зобов`язала її надати письмові пояснення щодо ненадання річного звіту за 2022 рік та плану роботи на 2023 рік, хоча вона передала зроблені нею звіти та плани працівникові ОСОБА_8 для передачі директору, яка була у той час відсутня на робочому місці, що не було взято до уваги.
Вказані обставини вона відобразила у заяві, яку направила до Липовецької міської ради та зареєстрована 16.01.2023 (т. 1, а.с.33-35).
Представник відповідача Юкало М.М. в судовому засіданні зазначила, що вказівка про надання інформації про пророблену роботу за 2022 рік та планів роботи за 2023 рік була надана ОСОБА_1 в усній формі, а оскільки остання її не виконала, то 13.01.2023 вона вирішила оформити це в письмовому вигляді задля документування доручення та довести до відома позивача повідомленнями, а так як роботу станом на 13.01.2023 вона не виконала, тому цього ж дня було винесено наказ за № 11-ОС про накладення стягнення на позивача у виді догани.
Повідомленням КЗ «Липовецька публічна бібліотека» №05 від 16.01.2023 методиста КЗ ЛПБ Синявську С.М. повідомлено про необхідність надання письмових пояснень до 20.01.2023, а саме інформацію про: проведені методичні інструктажі протягом 2022 року; індивідуальні і групові консультації протягом 2022 року; надати письмові відгуки на плани роботи бібліотекам що входять до структури КЗЛПБ; надати розроблені методичні рекомендації, методичні і методико-бібліографічні посібники; надати аналіз діяльності підпорядкованих бібліотек на основі їхніх звітів статистичних даних за всіма напрямками діяльності (комплектування, обслуговування читачів, інформаційна, масова робота тощо) за 2022 рік; надати стратегічний план діяльності КЗЛПБ відповідно до пільгових комплексних програм на 2023 рік. Із повідомленням ОСОБА_1 ознайомлена 16.01.2023. (том 1, а.с.36)
Наказом КЗ «Липовецька публічна бібліотека» №04-ОД від 20.01.2023 ОСОБА_1 було зобов`язано надати план методичної роботи на 2023 рік та письмову інформацію про виконану роботу відповідно до повідомлення №5 від 16.05.2023 яким Синявську було зобов`язано у строк до 20.01.2023 надати письмові пояснення та інформацію по поставлених директором завданнях по п`яти пунктах.
ОСОБА_1 на ім`я голови Липовецької міської ради було направлено повідомлення від 19.01.2023 ,у якому вона вказала ,що обсяг завдань, що зазначені у повідомленні КЗ «Липовецька публічна бібліотека» №5 від 16.05.2023 у строки вказані директором є неможливими, з урахуванням 0,25 ставки на яку її було переведено в межах робочого часу, оскільки якщо інформація про проведенні інструктажі та проведенні індивідуальні і групові консультації у 2022 році можливо сформувати та систематизувати за 4 дні, то надання письмових відгуків на плани роботи по бібліотекам, що входять до структури КЗ ЛПБ потребують значного часу та комунікації із цими бібліотеками, що в межах її робочого часу та їх віддаленості є неможливим. Водночас ,вимоги директора щодо розроблення методичних рекомендацій, методичних методико-бібліографічних посібників нею не було конкретизовано. Разом з цим, вона самостійно підготувала методичку стосовно ОСОБА_9 , від отримання якої на виконання повідомлення директор відмовилась, про що вона довела до відома голову міської ради. При цьому обсяг проведення аналізу діяльності підпорядкованих бібліотек на основі їхніх звітів, статистичних даних за всіма напрямками діяльності (комплектування, обслуговування читачів, інформаційна, масова робота, тощо) потребує щонайменше 40 робочих годин, така інформація має бути систематизована, а цьому передує її надання підпорядкованими бібліотеками району, відтак виконання у поставлені строки є унеможливленим, що достовірно відомо було директору. Надання стратегічних планів діяльності КЗ ЛПБ відповідно до цільових комплексних програм за 2023 рік не входить до посадових обов`язків позивача та потребувало щонайменше 150 годин. (том 1, а.с.41-44 ).
Зі змісту п.2.1. посадової інструкції директора КЗ «Липовецька публічна бібліотека» вбачається , що розробка перспективних та поточних планів роботи та контроль за їх виконанням покладено на директора закладу. (т. 1 а.с.217, 218),
У судовому засіданні директор КЗ ЛПБ ОСОБА_2 підтвердила, що саме до її посадових обов`язків входить розроблення стратегічних планів діяльності КЗ ЛПБ відповідно до цільових комплексних програм на відповідний рік, утім делегування такої роботи позивачеві було зумовлено тим, що остання працює тривалий час у даній установі, окрім того завдання, які ставились позивачеві не є новими для неї.
Актом КЗ «Липовецька публічна бібліотека» №04 від 26.01.2023 було встановлено, що ОСОБА_1 голосно розмовляла по телефону та записувала якісь поради адвоката, на дані їй зауваження не реагувала та на вимогу директора надати зошит обліку роботи методиста відмовилась, також у вину позивачеві ставилось невиконання ряду завдань згідно наказу №04-ОД від 20.01.2023.
ОСОБА_1 доводила до відома голови Липовецької міської ради про наявність з боку директора ОСОБА_2 постійних звинувачень в її сторону, надання нею документів на виконання поставлених директором ОСОБА_2 завдань відповідно до повідомлень №03, 04 від 10.01.2023 та №05 від 20.01.2023, їх ігнорування директором закладу , штучне ускладнення виконання нею завдань шляхом неможливості отримання документів для роботи від підпорядкованих бібліотек, покладення обов`язків не передбачених посадовою інструкцією, наявність усталених конфліктних відносин із директором закладу. (а.с.33-35, 41-44, т. 1 та а.с.129, 187, т. 2).
У судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 підтвердили, що були очевидцями гучної розмови ОСОБА_1 із адвокатом та як директор ОСОБА_2 в усній формі зобов`язувала надати ОСОБА_1 плани роботи та документи на підтвердження доведення нововведених методичних рекомендацій до сільських бібліотек, підготувати інформацію до дня Сковороди, однак остання відмовилась мотивуючи тим, що вона працює на 0,25 ставки і не буде такого робити, зазначила, що свої письмові пояснення вона направила до міського голови.
Судом встановлено та сторонами визнавались ті обставини, що 10.01.2023 в усній формі директором ОСОБА_2 надавалось доручення методисту ОСОБА_1 на виконання завдання.13.01.2023 директором було доведено до відома позивача ОСОБА_1 письмові повідомлення №3 та №4, відповідно до яких вона зобов`язувала останню надати письмові пояснення про ненадання інформації проробленої роботи за 2022 рік та плану роботи на 2023 рік.
Із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань вбачається , що з 10.01.2023 ОСОБА_1 являється керівником професійної спілки працівників бібліотек ,що була взята на облік як платник податків 12.09.2019. (т. 2, а.с.64)
В підтвердження обрання ОСОБА_1 головою профспілки свідчить протокол №1 загальних зборів працівників профспілки (т. 1, а.с.29).
Позивач не надала належних доказів, що вказані обставини були доведені нею до відома роботодавця шляхом направлення протоколу зборів працівників профспілки чи проведення відрахування платежів із заробітної плати позивача.
Згідно довідки КЗ «Липовецька публічна бібліотека» за грудень 2022 року та січень 2023 року ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату в розмірі 2 837,38 грн та виплачено 2 284,09 грн. ( Том 3, а.с.141)
Згідно довідок КЗ «Липовецька публічна бібліотека», середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за листопад - грудень 2022 року становить 88,18 грн., розмір ставки посадового окладу методиста 1 категорії згідно штатного розпису у листопаді грудні 2022 року складає 1251, 25 грн. (т. 1, а.с.165-171 ).
Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 22.06.2023 року у справі 136/658/20, зміненим постановою Вінницького апеляційного суду від 21.09.2023, накази Липовецької центральної районної бібліотеки № 12-ОС від 07.02. 2020 року та №19-ОС від 06.04.2020 року про проведення оплати праці на умовах неповного робочого часу, пропорційно відпрацьованому часу 0,25 ставки визнано незаконними і проведено донарахування ОСОБА_1 заробітної плати як за повну ставку. Вказаним рішенням встановлено, що згідно наказу Центральної районної бібліотеки Відділу культури і туризму Липовецької райдержадміністрації від 06.04.2020 за №19-ОС «Про зміну істотних умов», ОСОБА_1 методисту І категорії Липовецької центральної районної бібліотеки було вирішено проводити оплату праці на умовах неповного робочого часу, пропорційно відпрацьованому часу 0,25 ставки. Апеляційний суд встановив , що відповідач під час процедури переведення працівника ОСОБА_1 на оплату праці 0,25 ставки допустив порушення вимог трудового законодавства, що є підставою для визнання незаконними та скасування наказу Липовецької ЦРБ № 12-ОС від 07 лютого 2020 року та наказу Липовецької ЦРБ № 19-ОС від 06 квітня 2020 року та стягнення з відповідача частини окладу за весь час незаконного утримання частини заробітної плати . Відповідно до довідки про доходи № 29 від 17 травня 2023 року, виданої КЗ «Липовецька публічна бібліотека», середньоденна заробітна плата позивача становить 79, 63 грн.(т.3 а.с.161-163)
Відтак, судовим рішенням ,що набрало законної сили, була встановлена незаконність наказу щодо нарахування позивачеві ОСОБА_1 0,25 ставки заробітної плати та було стягнуто частину окладу за весь час незаконного утримання частини заробітної плати за період з 07.04.2020 року по 31.01.2023 року, а тому стягнув в рамкаї тієї справи на користь ОСОБА_1 недоплаченого 0,75 частку середнього заробітку за 715 робочих днів, що складає 170 806,35 грн (79,63 грн х 715 робочих днів = 56 935,45 грн - оплата за 0,25 (1/4) ставки;-56 935,45 х 3 = 170 806,35 грн - оплата за 0,75 (3/4) ставки.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 до КЗ «Липовецька публічна бібліотека», суд виходив із того, що відповідач належними і достатніми доказами не довів наявності складу дисциплінарного проступку, оскільки доручення щодо підготовки звіту за 2022 рік і плану роботи на 2023 рік було спочатку надано в усній формі без фіксації змісту, строків та обсягу завдань, а письмові вимоги з`явилися лише 13.01.2023 у вигляді повідомлень №3 і №4, після чого того ж дня одразу був винесений наказ про догану №11-ОС, що фактично позбавило працівника реальної можливості виконати завдання у розумний строк; крім того, значна частина вимог у повідомленні №5 від 16.01.2023 (підготовка аналізів, методичних матеріалів, відгуків, стратегічних планів, звітів за 2022 рік) не відповідала фактичному обсягу посадових обов`язків методиста та за своїм змістом і обсягом виходила за межі 0,25 ставки, що робило їх виконання у встановлений строк (до 20.01.2023) об`єктивно нереальним, а окремі функції, зокрема розроблення стратегічного плану діяльності закладу, належали до компетенції директора. Суд також вказав, що роботодавець не конкретизував, які саме норми посадової інструкції були порушені, не довів належного витребування письмових пояснень у порядку ст. 149 КЗпП України та фактично використав одні й ті самі обставини як підставу для кількох дисциплінарних стягнень, що суперечить принципу недопустимості подвійного притягнення до відповідальності. Окрім того, акт про порушення від 26.01.2023 та накази про догану і звільнення містили загальні формулювання без конкретизації проступку і не дозволяли чітко встановити, у чому саме полягало порушення трудової дисципліни, також не було належних локальних актів, які б підтверджували обов`язок ведення “зошитів обліку методиста”, а телефонна розмова працівниці з адвокатом у робочий час була розцінена як реалізація права на захист у конфлікті з роботодавцем і не є дисциплінарним проступком. У сукупності цих обставин суд дійшов висновку, що відсутній належно доведений склад дисциплінарного проступку, порушено процедуру притягнення до відповідальності, а тому накази про догани і звільнення є незаконними, працівниця підлягає поновленню на роботі зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Відмовляючи у позові до Липовецької міської ради, суд виходив із того, що Липовецька міська ради Вінницького району Вінницької області є неналежним відповідачем за даними вимогами, так як являється розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, а тому не може бути відповідачем у справі про визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень та звільнення, стягнення середнього заробітку на час вимушеного прогулу.
Частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив із того, що заявлена нею до стягнення сума 99 600 грн є явно завищеною порівняно зі складністю трудового спору, обсягом виконаних адвокатом робіт, витраченим часом та значенням справи. Суд виходив із того, що значна частина заявлених послуг дублює одна одну (збір доказів, аналіз доказів, формування правової позиції та написання позову фактично становлять єдиний комплекс дій), окремі клопотання та заяви були наслідком недоліків ведення справи самого адвоката Ситцевого В.В. або не мали істотного значення для вирішення спору, відповідь на відзив переважно повторювала позов, адвокатські запити могли бути оформлені одним документом, а участь у засіданнях здійснювалася дистанційно та супроводжувалась технічними проблемами. Також суд зазначив, що вказана справа не являлась надзвичайно складною, оскільки стосувалася трудового спору зі сталою судовою практикою, а представник позивача адвокат Ситцевой В.В. має багаторічний досвід саме у таких категоріях справ.
Колегія суддів вважає ,що суд вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права і практику Верховного Суду ,внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги про безпідставність висновку суду про необхідність письмового оформлення керівником кожного доручення , оскільки трудове законодавство не встановлює виключно письмової форми розпоряджень роботодавця, а усні доручення можуть надаватися в межах трудових обов`язків працівника ,не заслуговують на увагу .
Незважаючи на те, що норми трудового законодавства дійсно не встановлюють виключно письмової форми для надання керівником доручень працівникові та не виключають можливості їх надання в усній формі ,разом із тим ,у разі виникнення спору щодо правомірності притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності саме на роботодавця покладений обов`язок довести факт надання працівникові конкретного доручення, його зміст, обсяг, розумний строк на його виконання та належне доведення такого доручення до відома працівника. У даній справі відповідачем не надано належних та достатніх доказів, які б дозволили встановити зміст усного доручення, наданого директором Юкало М.М. позивачеві ОСОБА_1 10.01.2023, перелік поставлених завдань, розумні строки їх виконання та факт належного ознайомлення ОСОБА_1 з такими вимогами. Саме по собі посилання на можливість надання усних доручень, передбачену посадовою інструкцією, не є достатнім доказом існування конкретного доручення, невиконання якого стало підставою для застосування дисциплінарного стягнення. Крім того, допитані у справі свідки достовірно не підтвердили обставин надання ОСОБА_1 саме тих усних доручень, за невиконання яких його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Натомість ,повідомлення №03 та №04 від 10.01.2023 містять лише вимогу про надання письмових пояснень щодо ненадання інформації про виконану роботу за 2022 рік та плану роботи на 2023 рік, однак не містять відомостей про конкретні завдання, строки їх виконання та обсяг дорученої роботи. При цьому зазначені повідомлення були доведені до відома позивача лише 13.01.2023, а вже цього ж дня видано наказ №11-ОС про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, що фактично позбавило її можливості виконати поставлені вимоги та вказує на його незаконність . 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції ґрунтується не на тому, що кожне доручення роботодавця обов`язково має бути оформлене письмово, а на тому, що за відсутності належних доказів змісту, обсягу та строків виконання усного доручення неможливо встановити факт вчинення працівником дисциплінарного проступку, який є необхідною умовою для застосування дисциплінарного стягнення. Верховний Суд у постанові від 24.01.2022 року у справі № 343/1678/19дійшов схожих висновків про те, що роботодавець не може ставити у вину працівникові та притягати його до дисциплінарної відповідальності за невиконання обов`язків, не обумовлених трудовим договором, і про які працівник не був поінформований належним чином.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно визнав строки виконання доручень «нерозумними», а також неправильно оцінив характер доручених завдань, які, за твердженням апелянта, відповідали посадовим обов`язкам ОСОБА_1 , також є необгрунтованими, з огляду на наступне.
Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 266/7382/18 дійшов висновку про те, що для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність у сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним. Отже, необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього вже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. При цьому для дотримання порядку звільнення роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного працівником невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього попереднього стягнення та коли. Тобто, необхідна саме наявність застосованого й такого, що не втратив юридичної сили стягнення, що передувало новому порушенню, а не просто фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення.
Верховний Суд неодноразово висловлював таку свою позицію у справах з побібними правовідносинами за аналогічних обставин. Так, у своїй постанові від 09 грудня 2021 року у справі № 489/58/20, Верховний Суд дійшов висновку про те, що «систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок». Звільнення за систематичне невиконання трудових обов`язків передбачає здійснення працівником щонайменше двох дисциплінарних проступків, за наслідками вчинення яких виносяться наказ про оголошення догани та наказ про звільнення внаслідок систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 202/1275/18, від 11 листопада 2021 року у справі № 674/395/19, від 11 вересня 2020 року у справі № 638/14690/18-ц, від 12 березня 2020 року у справі № 761/27059/18.
У справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, саме роботодавець повинен довести, що застосування таких заходів дисциплінарного стягнення відбулося без порушення законодавства про працю, зокрема довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, якими він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення. Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 9901/743/18.
Як вбачається з повідомлення КЗ «Липовецька публічна бібліотека» №05 від 16.01.2023, позивачеві було доручено до 20.01.2023 надати значний обсяг інформації та документів, які охоплювали фактично всю методичну діяльність за 2022 рік, зокрема відомості про проведені інструктажі, консультації, письмові відгуки на плани роботи бібліотек, методичні розробки, аналіз діяльності підпорядкованих бібліотек за всіма напрямками роботи, а також стратегічний план діяльності закладу на 2023 рік. З урахуванням обсягу запитуваної інформації, необхідності її збору, систематизації та підготовки, а також того, що ОСОБА_1 працювала на 0,25 ставки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виконання таких завдань у встановлений роботодавцем строк. Крім того, матеріалами справи підтверджується, що частина поставлених позивачеві завдань не відповідала її трудовим обов`язкам, зокрема, завдання щодо підготовки стратегічного плану діяльності КЗ ЛПБ на 2023 рік належить до управлінських повноважень керівника закладу, що було підтверджено і під час судового розгляду.
Відтак ,невиконання ОСОБА_1 такого доручення не могло розцінюватися як порушення її посадових обов`язків. Також КЗ «Липовецька публічна бібліотека» не було надано суду належних і допустимих доказів існування у ОСОБА_1 обов`язку вести зошити обліку методиста, на відсутність яких є посилання в акті №04 від 26.01.2023. Посилання відповідача на усталену практику роботи установи та показання свідків не можуть замінити локальні нормативні акти або інші документи, які б прямо встановлювали відповідний обов`язок працівника.
Окрім цього, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що підставою для винесення ОСОБА_1 догани наказом від 20.01.2023 стали обставини, пов`язані з невиконанням вимог, викладених у повідомленні №05 від 16.01.2023. Саме на підставі оцінки цих дій роботодавець уже реалізував своє право на застосування до працівника дисциплінарного стягнення. Водночас, зі змісту акту №4 від 26.01.2023 вбачається, що підставою для його складення і подальшого видання наказу про звільнення від 26.01.2023 стали, серед іншого, ті самі невиконані завдання або їх похідні, які випливали з повідомлення №5 від 16.01.2023 та наказу №04-ОД від 20.01.2023. Таким чином, роботодавець фактично повторно поставив у вину ОСОБА_1 ті обставини, які вже були предметом його оцінки та за які до працівника вже було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Крім того, судом уже надано оцінку змісту та законності завдань, визначених повідомленням №5 від 16.01.2023 та наказом №04-ОД від 20.01.2023, і встановлено, що частина з них не відповідала посадовим обов`язкам ОСОБА_10 , а встановлені строки їх виконання не були об`єктивно реальними з огляду на обсяг дорученої роботи. 
За таких обставин суд вірно розцінив ,що обставини невиконання позивачем зазначених завдань не могло бути використане роботодавцем як належна та самостійна підстава для її звільнення і дійшов обгрунтованого висновку про те, що акт №4 від 26.01.2023 і наказ про звільнення грунтувались на обставинах, за які ОСОБА_1 вже притягувалась до дисциплінарної відповідальності, що вказує на незаконність підстав для повторного притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді такого звільнення.
Доводи апеляційної скарги КЗ «Липовецька публічна бібліотека» про помилковість висновків суду про подвійне притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності через врахування роботодавцем попередніх дисциплінарних стягнень виключно як підтвердження систематичності порушень трудової дисципліни,також є безпідставними.
Відповідно до ч.1 ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до абз. 2 ст.149 КЗпП за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
Як встановлено судом, підставою для застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани наказом від 20.01.2023 стало невиконання вимог, викладених у повідомленні №5 від 16.01.2023. Водночас, із змісту акту №4 від 26.01.2023 та наказу про звільнення від 26.01.2023 вбачається, що роботодавець повторно послався на невиконання тих самих або похідних від них завдань, покладених на позивача повідомленням №5 від 16.01.2023 та наказом №04-ОД від 20.01.2023. За таких обставин попереднє дисциплінарне стягнення було використано не лише як підтвердження факту наявності у працівника дисциплінарного стягнення, необхідного для застосування п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, а фактично ті самі обставини були повторно покладені в основу більш суворого дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. При цьому нових самостійних порушень трудової дисципліни, які б не були предметом попередньої оцінки роботодавця, матеріалами справи не підтверджено. Таким чином, роботодавець фактично двічі надав правову оцінку одним і тим самим діям ОСОБА_1 та двічі застосував до неї заходи дисциплінарного впливу за одне й те саме порушення трудової дисципліни, що суперечить вимогам ст. 61 Конституції України та статті 149 КЗпП України. Відтак ,оцінка судом незаконності такого підходу ,є правильною та відповідає встановленим обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що комунальним закладом було дотримано порядок притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, зокрема, їй пропонувалося надати письмові пояснення, а ненадання таких пояснень не може свідчити про порушення процедури, не заслуговують на увагу.
Відповідно до ч.1 ст.149 КзПП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
Верховний Суд у постанові від 26.07.2021 року у справі № 643/10816/17 дійшов висновку, що підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушення ним свої трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.Водночас невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими до суду доказами.
Дійсно, відповідно до ч.1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від працівника письмові пояснення. Разом із тим, як правильно зазначено в апеляційній скарзі, саме по собі неодержання таких пояснень не є безумовною підставою для визнання дисциплінарного стягнення незаконним, якщо факт вчинення працівником дисциплінарного проступку належним чином доведений. Однак у цій справі підставою для визнання оскаржуваних наказів незаконними стало не лише питання дотримання роботодавцем процедури витребування пояснень. Судом встановлено відсутність належних доказів самого факту вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку. Зокрема, КЗ «Липовецька публічна бібліотека» не доведено належними та допустимими доказами зміст усних доручень, строки та обсяг поставлених завдань, реальну можливість їх виконання у визначені строки, а також те, що частина доручень відповідала посадовим обов`язкам позивача. Крім того, окремі обставини, покладені в основу звільнення, вже були предметом оцінки роботодавця при застосуванні до ОСОБА_1 попереднього дисциплінарного стягнення. Таким чином, навіть за умови дотримання роботодавцем вимог щодо витребування письмових пояснень, застосування дисциплінарного стягнення можливе виключно за наявності належно встановленого факту дисциплінарного проступку та доведеності вини працівника. Оскільки відповідачем таких обставин не доведено, посилання апелянта на дотримання процедури витребування пояснень не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про незаконність накладених на ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень та її звільнення.
Доводи апеляційної скарги про те , що суд неправильно застосував порядок обчислення середньої заробітної плати, не врахував, що ОСОБА_1 працювала на 0,25 ставки, а також без належного обґрунтування стягнув середній заробіток за період понад один рік, не заслуговують на увагу.
За змістом ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір .При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік .
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 у справі N 712/9213/18 та Верховний Суд  у постановах від 21.04.2021 у справі N 826/19766/16, від 21.04.2021 у справі N 640/6398/19, дійшов висновків , що вимушеним прогулом, у розумінні статті 235 КЗпП України, є період часу, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин, який триває з дня звільнення працівника до дня винесення рішення суду про поновлення його на роботі.
Зі змісту статей 235, 236 КЗпП України вбачається, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає одразу після оголошення рішення суду, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.
Оскільки судом встановлено, що позивач була звільнена з роботи без законних на те підстав, вона підлягає поновленню на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, тобто судом з моменту її звільнення – з 31.01.2023.
Згідно з ч. 1 ст. 27 ЗУ "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За змістом роз`яснень абз. 3 п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 06 листопада 1992 року, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100.
Згідно з п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 100 від 8 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У абз. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" N 13 від 24 грудня 1999 року роз`яснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Із довідки про заробітну плату та інші доходи КЗ «Липовецька публічна бібліотека» вбачається, що за грудень 2022 року та січень 2023 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату в розмірі 2 837,38 гривень та виплачено 2 284,09 грн. (а.с.141, т. 3) Згідно довідок КЗ «Липовецька публічна бібліотека» середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за листопад грудень 2022 року становить 88,18 грн., розмір ставки посадового окладу методиста 1 категорії згідно штатного розпису у листопаді грудні 2022 року складає 1251, 25 грн. (а.с.165-171, т . 3),
Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 22.06.2023 року у справі 136/658/20, зміненим постановою Вінницького апеляційного суду від 21.09.2023 було встановлено ,що відповідач під час процедури переведення працівника ОСОБА_1 на оплату праці 0,25 ставки допустив порушення вимог трудового законодавства і визнав незаконними і скасував накази Липовецької ЦРБ № 12-ОС від 07 лютого 2020 року і № 19-ОС від 06 квітня 2020 року і стягуючи з відповідача частини окладу за весь час незаконного утримання частини заробітної плати встановив ,що середньоденна заробітна плата позивача на 0,25 ставки складала 79, 63 грн.
Оскільки судовим рішенням ,що набрало законної сили, була встановлена незаконність наказу щодо нарахування позивачеві ОСОБА_1 0,25 ставки заробітної плати та було стягнуто частину недоплаченого окладу за весь час незаконного утримання частини заробітної плати за період з 07.04.2020 року по 31.01.2023 року у розмірі 170 806,35 грн, виходячи із середньомісячної заробітної плати за 0,25 окладу , суд першої інстанції вірно стягнув за період з 01.02.2023 року по 20.03.2026 року середній заробіток за час вимушеного прогулу 288 524,96 грн.
При цьому враховуючи, що справа про поновлення на роботі розглядалась більше одного року не з вини позивача, суд вірно стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу за увесь час після звільнення до дня ухвалення судом рішення. 
Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на професійну правничу допомогу є необгрунтованими , виходячи.
Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У ст. 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9). Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (п. 13).
З огляду на встановлену незаконність притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та її звільнення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. Незаконне застосування до працівника дисциплінарних стягнень та подальше звільнення є істотним втручанням у гарантоване Конституцією України право на працю та об`єктивно спричиняє негативні переживання, почуття невпевненості, необхідність захисту своїх трудових прав, звернення до суду та докладання додаткових зусиль для відновлення свого становища. За таких обставин факт заподіяння позивачеві моральної шкоди є доведеним самим характером допущених роботодавцем порушень трудових прав. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер і тривалість порушення прав ОСОБА_1 , обсяг моральних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності та звільненням, а також необхідність докладати додаткових зусиль для захисту та відновлення своїх прав. При цьому суд керувався засадами розумності, виваженості та справедливості, у зв`язку з чим визначив розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн. Колегія суддів вважає такий розмір компенсації співмірним характеру допущених порушень, достатнім для компенсації заподіяних ОСОБА_1 моральних страждань та таким, що відповідає вимогам статей 23, 1167 ЦК України, статті 237-1 КЗпП України.
Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Ситцевого В.В. про те, що ОСОБА_1 було подано до суду попередній розрахунок судових витрат у розмірі 65 000 грн, проте пізніше сума витрат була збільшена, що підтверджено рядом належних доказів, при цьому при укладені із ОСОБА_1 договорів про надання професійної правничої допомоги та додаткових угод до неї, були враховані існуючі в Україні ціни стосовно надання правничих послуг, а суд необгрунтвано їх зменшив є безпідставними, виходячи з насутпного.
Згідно з положенням пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на сторони пропорційно до задоволеної суми.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2023 року у справі N 824/9/22 (провадження N 61-11644ав22) зазначено, що: "при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини".
Відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року у справі N 127/9918/14-ц (провадження N 61-12700св22)).
23.03.2026 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат понесених нею на професійну правничу допомогу у даній справі, у розмірі 99 600,00 грн.
На підтвердження зазначених витрат до заяви позивачем надано:
- договір про надання професійної правничої допомоги №23/04-4 від 23.04.2021 укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «ВІНКОС», відповідно якого між сторонами було досягнуто домовленості щодо надання правової допомоги в обсязі визначеному п.2.7. угоди, строк дії якого визначено до 23.04.2024 у п.7 Договору;
- додаткова угода до Договір про надання професійної правничої допомоги №23/04-4 від 23.04.2021, яка укладена 03.02.2023, відповідно до якої сторонами розширено зобов`язання АО «ВІНКОС», у п.3 визначено розмір за надання правничих послуг у цивільній справі в розмірі 65 000,00 грн., обумовлено, що вартість участі адвоката у судових засіданнях оплачується окремо на підставі Акту приймання – передачі. В залежності від обсягу наданих правничих послуг у судових засіданнях гонорар адвоката може бути збільшений. Сторони узгодили вартість послуг у судових засіданнях за одну годину 2000 грн.;
- додаткова угода №2 до Договору про надання професійної правничої допомоги №23/04-4 від 23.04.2021, відповідно до якої сторони узгодили строки оплати наданих послуг;
- договір №№23/03-2 від 26.03.2024, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «ВІНКОС», відповідно якого між сторонами було досягнуто домовленості щодо надання правової допомоги в обсязі визначеному п.2.8. угоди, строк дії якого визначено до 25.03.2027 у п.7 Договору;
- рахунок №20/03-1 від 20.03.2026, відповідно до якого визначено вартість надання професійної правничої допомоги у справі №136/385/23 в сумі 99600,00 грн.;
- акт передачі – приймання правничих послуг та виконаних робіт від 20.03.3026, зі змісту якого встановлено, що на виконання умов Договору №23/04-4 від 23.04.2021, додаткових угод до нього №1, 2 та Договору №№23/03-2 від 26.03.2024 було надано професійну правничу допомогу та виконано наступні роботи:
збір та аналіз доказів по справі (т.1 а.с. 18-105) - 6000 грн.
розроблення правової позиції та правничі консультації - 8000 грн.
написання позовної заяви та подання її до суду (т.1 а.с. 1-17) - 16000 грн.
ознайомлення з матеріалами справи №136/385/23 - 5000 грн
написання 4-х адвокатських запитів (т.1 а.с. 94-97) - 4000 грн.
написання 3-х клопотань про витребування доказів та виклик свідків (т.1 а.с.232-236)- 1500 грн.
написання заяви про усунення недоліків (т.1 а.с. 112-114) - 2000 грн.
написання заяви про звільнення від судового збору (т.1 а.с. 115-122) - 6000 грн.
написання відповіді на відзив КЗ «Липовецька публічна бібліотека» та подача його до суду (т.1. а.с. 186-195) - 14000 грн.
заява про застосування у справі рішень Європейського суду (т.2 а.с. 48-51) - 2000 грн.
написання клопотання про залучення додаткових доказів (т.2 а.с. 62-63) - 500 грн.
написання клопотання про залучення додаткових доказів (т.2 а.с. 106-109) - 500 грн.
написання клопотання про встановлення порядку допиту сторін (т.2 а.с. 184- 186)- 500 грн. 
прийнято представником участь та надано правничі послуги у 18-ти судовий засіданнях з 25.04.2023 по 11.03.2026 (згідно п.4 Додаткової угоди № 1 від 03.02.2021р. та Переліку судових засідань) - 33600 грн.;
перелік судових засідань у справі та витрачений на них час складає 16,8 год.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неспівмірності заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та вважає, що такі висновки ґрунтуються на належній оцінці доказів і правильному застосуванні норм процесуального права.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що збір та аналіз доказів, формування правової позиції, підготовка позовної заяви та її подання до суду є взаємопов`язаними складовими єдиного процесу надання правничої допомоги. Тому їх виокремлення як окремих послуг із визначенням їх загальної вартості у розмірі 30 000 грн правомірно було оцінено судом як таке, що призводить до необґрунтованого збільшення розміру витрат на правничу допомогу. Надаючи оцінку складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт, суд першої інстанції правильно врахував, що спір належить до категорії трудових спорів, а представник позивача має понад сорок років досвіду професійної діяльності саме у справах цієї категорії. За таких обставин висновок про відсутність підстав для стягнення витрат у заявленому розмірі є обґрунтованим.
Судом також правильно встановлено, що ознайомлення з матеріалами справи здійснювала безпосередньо позивачка шляхом реалізації своїх процесуальних прав, а тому підстав для включення вартості таких дій до складу судових витрат не було.
Обґрунтованими є висновки суду щодо неспівмірності витрат на складання адвокатських запитів у розмірі 4 000 грн, оскільки вірно оцінив ,що запити були адресовані одному суб`єкту та могли бути викладені в одному документі, а також те, що що частина поданих матеріалів про витрати не стосувалася предмета спору, а окремі клопотання були залишені без розгляду самим представником позивача.
Правильним є також висновок суду щодо безпідставності віднесення до судових витрат вартості підготовки заяви про усунення недоліків позовної заяви у розмірі 2 000 грн, оскільки необхідність подання такого документа була зумовлена недоліками первісно підготовленої позовної заяви. З тих самих підстав суд обґрунтовано не врахував витрати на підготовку заяви про звільнення від сплати судового збору.
Крім того, суд першої інстанції правильно встановив, що відповідь на відзив, вартість підготовки якої була визначена у розмірі 14 000 грн, переважно дублювала доводи позовної заяви, не містила нових істотних аргументів чи правових позицій, а тому заявлений розмір витрат не відповідав критеріям розумності та співмірності. Не можна визнати помилковими й висновки суду щодо необґрунтованості витрат на підготовку заяви про застосування практики Європейського суду з прав людини вартістю 2 000 грн, оскільки подання такого документа не є обов`язковою процесуальною дією та не передбачене нормами процесуального законодавства. Оцінюючи витрати на участь представника позивача у судових засіданнях у загальному розмірі 33 600 грн, суд першої інстанції правомірно врахував, що участь здійснювалася в режимі відеоконференції, а окремі судові засідання переривалися через технічні проблеми, які виникали саме зі сторони представника позивача. За таких обставин висновок про надмірність заявленої до відшкодування суми є належним чином мотивованим.
Також суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи про виняткову складність справи, оскільки розгляд спору за правилами загального позовного провадження був зумовлений критеріями, передбаченими частиною третьою статті 274 ЦПК України, а не особливою складністю правових чи фактичних питань. Таким чином, суд першої інстанції всебічно та повно дослідив усі обставини, що мають значення для правильного вирішення питання про розподіл судових витрат, надав належну оцінку кожному виду заявлених послуг, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 15 000 грн. Такий розмір відповідає принципам розумності, співмірності та справедливості, враховує складність справи, обсяг фактично виконаних робіт та не створює для відповідачів надмірного фінансового тягаря.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг КЗ «Липовецька публічна бібліотека» та ОСОБА_1 є непереконливими і такими, що підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення суду, що ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права , підлягають залишенню без змін.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, то судові витрати в суді апеляційної інстанції необхідно залишити за апелянтами КЗ «Липовецька публічна бібліотека» та ОСОБА_1 . 
Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382-384, ЦПК України, суд,
Постановив: 
Апеляційну скаргу Комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області на рішення Липовецького районного суду від 20.03.2026 року залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ситцевого Валерія Васильовича на додаткове рішення Липовецького районного суду від 03.04.2026 року залишити без задоволення.
Рішення Липовецького районного суду від 20.03.2026 року та додаткове рішення Липовецького районного суду від 03.04.2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук 

судді: Л.О. Голота

В.В. Оніщук