УХВАЛА

24 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/1859/25 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Бенедисюка І. М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ"
на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 та
постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2026
у справі за позовом Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ"
до Антимонопольного комітету України
про визнання недійсним та скасування рішення 

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (далі - скаржник) 03.06.2026 через підсистему "Електронний суд" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою (зареєстровано судом 04.06.2026), в якій просить: скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2026 у справі № 910/1859/25; прийняти нове рішення, яким визнати недійсним та скасувати рішення Антимонопольного комітету України від 28.11.2024 № 477-р у справі № 910/1859/25.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з відповідним посиланням на статтю 287 цього Кодексу. Перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 ГПК України, є вичерпним.

Верховний Суд зазначає, що поряд із обґрунтуванням норм права, застосованих судом апеляційної інстанції неправильно або з порушенням, на його думку, скаржник має одночасно викласти підстави для такого оскарження (разом чи окремо), визначених частиною другою статті 287 ГПК України: 1) послатися на висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (із зазначенням в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах) (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України); 2) описавши спірні правовідносини, належно обґрунтувати мотиви (з чітким посиланням на норму права: абзац, пункт, частину статті) необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України); 3) пославшись на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та конкретизувавши зміст правовідносин, скаржник має послатися на відповідну норму права, щодо якої відсутній висновок та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України); 4) посилаючись, як на підставу для оскарження судового рішення, на частини першу, третю статті 310 ГПК України, на скаржника покладається обов`язок обґрунтувати мотиви взаємозв`язку між ухваленням незаконного судового рішення та підставою для його касаційного оскарження, передбаченою статтею 287 цього Кодексу з урахуванням частини першої, третьої статті 310 ГПК України. При цьому скаржник має усвідомлювати, що наслідком обґрунтованої підставності для такого звернення буде скасування судового рішення з передачею справи на новий розгляд (пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України).

Перевіркою касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 ГПК України щодо її форми та змісту вбачається, що підставою касаційного оскарження спірних судових рішень скаржник визначає пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України. Зазначена підстава обґрунтована та узгоджується з вимогами касаційної скарги про скасування оскаржуваних судових рішень у справі.

Крім того у касаційній скарзі скаржник зазначає про те, що підставами для касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій у справі   № 910/1859/25 є пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України з посиланням на пункти 1, 4 частини третьої статті 310 ГПК України. Однак ці підстави для звернення із касаційною скаргою є необґрунтованими та взаємоузгодженими стосовно вимог про скасування судових актів з направленням справи на новий розгляд. Отже касаційна скарга підлягає залишенню без руху через наявність суттєвих недоліків в зазначеній частині підстав касаційного оскарження, які підлягають усуненню.

У разі оскарження судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах 1, 3 статті 310 ГПК. Якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену частиною другою статті 287 ГПК України.

Водночас Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не виклав у тексті касаційної скарги. При цьому, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України. При цьому, з метою надання можливості учаснику справи скористатися своїми процесуальними правами, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, Верховний Суд вважає за доцільне встановити процесуальний строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

Керуючись статтями 174, 234, 287, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2026 у справі № 910/1859/25 залишити без руху.

2. Надати Державному підприємству "Морський торговельний порт "Чорноморськ" строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

3. Роз`яснити Державному підприємству "Морський торговельний порт "Чорноморськ", що в разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Бенедисюк