ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

18 травня 2026 року	Справа №640/19559/21 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощенего позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу(недоїмки).

Суть спору: 12 липня 2021 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу №Ф-273873-17У від 14.05.2019 Головного управління ДПС у м. Києві.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.07.2021 (суддя Добрянська Я.І.) прийнято та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що нарахування недоїмки у розмірі 21 030,19 грн. є протиправним, необґрунтованим, а вимога про сплату боргу такою, що підлягає скасуванню в судовому порядку. Так, в період з 01.01.2017 до 31.03.2019 позивач був найманим працівником, тобто, був застрахованою особою і платником єдиного внеску за позивача був роботодавець. Отже, позивач звільнений від виконання обов`язків, визначених Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а також від відповідальності за невиконання вимог законодавства щодо вчасної сплати єдиного внеску за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2019 року (включно). 
В січні 2025 року на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли матеріали адміністративної справи №640/19559/21.
31.01.2025 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сластьон А.О.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року прийнято справу до провадження судді Сластьон А.О.
З матеріалів справи вбачається, що 26 серпня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказує, на те, що платник єдиного внеску, визначений п. 5 частини першої ст. 4 Закону №2464, перебуваючи на обліку у контролюючому органі, у разі неотримання доходу у відповідному звітному періоді, зобов`язаний визначити базу нарахування єдиного внеску у розмірі не менше мінімального страхового внеску на місяць (у 2017 році - 704.00 грн, у 2018 році - 819,06 грн, у 2019 році - 918,06 грн).
28 жовтня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що в розумінні Закону №2464-УІ, позивач є застрахованою особою, єдиний внесок за нього регулярно нараховують та сплачують роботодавці в розмірі, не менше мінімального страхового внеску, що виключає обов`язок зі сплати єдиного внес ку позивачем як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, зокрема за періоди, коли він був найманим працівником і не здійснював адвокатської діяльності як самозайнята особа. Тому в розумінні положень Закону №2464-УІ та пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, платником єдиного внеску відносно позивача є його роботодавці.
23 грудня 2021 року до Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.
Зазначена заява на момент прийняття справи до провадження судді Сластьон А.О. не була розглянута.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2026 заява про збільшення розміру позовних вимог була повернута позивачу без розгляду.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), відповідно до іформаційної бази даних органів ДПС України, перебуває на обліку в ДПІ у Оболонському районі ГУ ДПС у м. Києві як самозайнята особа - адвокат з 27.11.1997, як платник єдиного внеску з 21.10.2017. 
Так, в Інтегрованій картці платника ОСОБА_1 за кодом 71040000, код територіального органну ДПІ 2654, обліковуються щоквартальні автоматичні нарахування єдиного внеску як самозайнятій особі-адвокату на загальну суму 21 030,90 грн., а саме:
- за 2017 рік - 8448,00 грн;
- за 1 квартал 2018 року - 2 457,18 грн;
- за 2 квартал 2018 року - 2 457,18 грн;
- за 3 квартал 2018 року - 2 457,18 грн; 
- за 4 квартал 2018 року - 2 457,18 грн;
- за 1 квартал 2019 року - 2457, 18 грн. 
Відповідно до довідки щодо нарахованого та сплаченого ТОВ «ДАКО» та ТОВ «ІДІДЖІ ГРУП» єдиного соціального внеску за ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 до 01.07.2021 позивач був працевлаштований у ТОВ «ДАКО» та ТОВ «ІДІДЖІ ГРУП» у період з 01.01.2017 до 01.07.2021 та за нього сплачувався єдиний соціальний внесок.
Також, засобами інформаційної системи органів ДПС в автоматичному режимі сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14 травня 2019 року №Ф-273873-17У, яка була направлена позивачу засобами поштового зв`язку та повернулася з поштового відділення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.
В січні 2020 року відкрито виконавче провадження №60979810 на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-273873-17У від 14.05.2019.
Не погоджуючись з нарахованим податковим органом податковим зобов`язанням зі сплати єдиного соціального внеску за період 2017-2019 роки, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом №2464, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 якого платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За приписами статті 2 Закону №2464 його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відтак, платниками єдиного внеску у розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску є фізичні особи-підприємці, незалежно від отримання ними доходу (прибутку).
В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом №2464 не врегульовано.
Втім, проаналізувавши положення Закону №2464, Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №440/2149/19 виклав правовий висновок, згідно з яким особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону №2464 щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону №2464 недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до абзацу першого частини 4 статті 25 Закону №2464-VІ, податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
Повертаючись до обставин справи.
З матеріалів справи встановлено, що позивачу нараховано єдиний внесок за період з 2017 року по 1 квартал 2019 року.
Позивач зазначив, що протягом 2017 - 2019 років був найманим працівником.
Відомостями Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (індивідуальні відомості про застраховану особу) підтверджено, що з 01.01.2017 до 31.03.2019 позивач працював в ТОВ «ДАКО» та ТОВ «ІДІДЖІ ГРУП», тобто був застрахованою особою та, відповідно, обов`язок зі сплати єдиного внеску за нього повинен був здійснювати роботодавець.
Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 07 березня 2023 року у справі №320/2325/19, в якій сформовано висновок про те, що «оскільки протягом періоду, за який нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, позивачка була працевлаштована … та сплатою її роботодавцем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у відповідача були відсутні правові підстави для формування та направлення позивачу вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску».
Повертаючись до обставин справи, оскільки у період з 01.01.2017 до 31.03.2019, за який в т.ч. нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, позивач був працевлаштований в ТОВ «ДАКО» та ТОВ «ІДІДЖІ ГРУП», а обов`язок сплати в цей період єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування покладався на роботодавця, контролюючим органом протиправно нараховано єдиний внесок за період з 01.01.2017 до 31.03.2019 та здійснено нарахування зобов`язань зі сплати єдиного внеску:
- за 2017 рік - 8448,00 грн;
- за 1 квартал 2018 року - 2 457,18 грн;
- за 2 квартал 2018 року - 2 457,18 грн;
- за 3 квартал 2018 року - 2 457,18 грн; 
- за 4 квартал 2018 року - 2 457,18 грн;
- за 1 квартал 2019 року - 2457, 18 грн. 
За таких підстав, суд дійшов висновку про визнання протиправними дій Головного управління Державної податкової служби в м. Києві щодо нарахування ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 21 030,90 грн. за період з 2017 по 2019 рік.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно положень статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
З огляду на встановлені обставини, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-273873-17У від 14 травня 2019 року не відповідає наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям, відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Позивачем за подання даного адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись статтями 139, 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у місті Києві (Ідентифікаційний код: 44116011, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу(недоїмки), - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу №Ф-273873-17У від 14.05.2019.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві (Ідентифікаційний код: 44116011, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908, 00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон