ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1688/26 Справа № 174/1315/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ілюшик І. А. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 червня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 06 травня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір,
в с т а н о в и л а:
постановою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 06 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватою у тому, що вона 21 вересня 2025 року о 00 годині 45 хвилин у Дніпропетровській області, Кам`янському районі, у м. Вільногірську, вул. Промислова, 31, керувала автомобілем CLeeLy, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовилась під запис нагрудної камери поліцейського 799245, 799247, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР.
На зазначену постанову особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що поліцейський не пояснив, як використовувати газоаналізатор Драгер, внаслідок чого зроблений хибний висновок про її відмову від проходження огляду.
Зауважує, що інспектор поліції не запропонував пройти огляд у закладі охорони здоров`я, а одразу склав протокол про адміністративне правопорушення. Норми Закону щодо порядку проведення огляду та вимоги поліцейського у проходженні огляду у закладі охорони здоров`я в разі відмови водія проходити огляд на місці зупинки є імперативними.
Враховуючи положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», місцевий суд був зобов`язаний залучити прокурора до розгляду справи. Суд не мав права нести тягар підтримки обвинувачення.
ОСОБА_1 у засідання апеляційної інстанції не прибула, при цьому належним чином повідомлена про день, час і місце апеляційного розгляду цієї справи. Клопотань про відкладення судового засідання на адресу апеляційного суду не надходило.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати наданих процесуальним законом заходів для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перешкодам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутності ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
За змістом ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість цієї особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. 247, 280 КУпАП, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписами ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у цьому випадку передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознакою відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто в цьому випадку доведенню підлягає факт керування транспортним засобом, факт виявлення у водія ознак сп`яніння, що слугує підставою для вимоги пройти відповідний огляд на стан сп`яніння, та факт відмови від проходження такого огляду.
Суд першої інстанції визнав, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винуватість ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується, зокрема:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 460224 від 21 вересня 2025 року; 
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; 
- відеофіксацією, яка здійснювалась на цифрову нагрудну камеру «MOTOROLA» № 799245, № 799247, після чого фрагмент відеозапису був скопійований на 1 DVD-диск, який долучено до справи. 
З відеозапису вбачається, що був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . При перевірці документів у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. На пропозицію поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер 6820» ОСОБА_1 погодилась, однак при використанні алкотестера вона лише імітувала продуття, що призводило до неможливості отримати результати та завершити огляд, що розцінено як ухилення від огляду. Водію було роз`яснено, що за відмову від проходження огляду буде складено протокол, який буде направлено до суду, і питання про проходження огляду ставилось їй неодноразово. Протокол складався у присутності ОСОБА_1 , яка пояснювала, що випила.
Апеляційний суд зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, який підтверджений належними та допустимими доказами.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Відповідно до п. 6, 7 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.
Аналізуючи вказані вимоги закону, під час виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння поліцейський висуває вимогу про проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора, що є обов`язковою складовою проведення огляду на стан сп`яніння, та лише у разі відмови водія від проходження огляду поліцейський висуває вимогу про проходження огляду в закладі охорони здоров`я. У разі погодження водія пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу поліцейський зобов`язаний провести такий огляд.
Проходження огляду на стан сп`яніння є обов`язком водія, невиконання якого є порушенням вимог ПДР та тягне за собою адміністративну відповідальність.
Як встановлено апеляційним судом, з відеозапису, який є додатком до протоколу, працівники поліції після зупинки транспортного засобу констатували у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер, на що ОСОБА_1 погодилась, однак такий огляд не пройшла через недостатність видихуваного повітря. При цьому інспектором поліції неодноразово наголошувались правила та вимоги проходження огляду за допомогою приладу, які ОСОБА_1 свідомо порушувала. Поліцейським остання попереджена, що така поведінка буде рахуватись як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, за що передбачена адміністративна відповідальність, та додатково неодноразово запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер. При цьому ОСОБА_1 своєю поведінкою всіляко ухилялась від проходження такого огляду, тому інспектором поліції складений протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто порушення п. 2.5 ПДР.
Апеляційний суд звертає увагу, що судом першої інстанції зроблений правильний висновок, що в цьому випадку саме дії ОСОБА_1 призвели до того, що огляд не був завершений на місці, оскільки показники приладу не було отримано через небажання водія виконувати вказівки працівників поліції щодо порядку використання алкотестера. Факт відмови від огляду на стан сп`яніння підтверджується не показниками приладу, а безпосередніми діями та поведінкою правопорушника, що зафіксовано в матеріалах справи.
Однак місцевий суд не звернув увагу на суттєве порушення порядку проведення огляду. Так, після констатації відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер, інспектор поліції відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та відповідної Інструкції був зобов`язаний запропонувати проходження огляду у закладі охорони здоров`я, однак, усупереч зазначеному, інспектор поліції почав процедуру складання протоколу навіть за відсутності ОСОБА_1 , не попередивши її про прийняте ним рішення.
Проходження огляду на стан сп`яніння є обов`язком водія, у свою чергу, інспектор поліції висуває вимогу, тобто безальтернативну пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння, і алгоритм дій повинен відповідати нормам КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Однак у цьому випадку інспектор поліції неодноразово запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер та, на порушення вищенаведених норм Закону, після констатації відмови водія ОСОБА_1 проходити огляд на місці зупинки транспортного засобу працівники поліції не здійснили жодних дій для реалізації права водія на проходження огляду у закладі охорони здоров`я, взагалі не запропонували пройти зазначений вид огляду, а склали протокол за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ігноруючи Інструкцію «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року та КУпАП.
Отже, через недотримання інспектором поліції повного порядку проведення процедури огляду ОСОБА_1 позбавлена можливості здійснити захист своїх прав шляхом проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, оскільки не була обізнана про таку можливість через відсутність вимоги поліцейського проходити огляд у закладі охорони здоров`я.
Доводи сторони захисту щодо незалучення прокурора під час розгляду справи не заслуговують на увагу.
Так, ст. 250 КУпАП визначено повноваження прокурора при здійсненні прокурорського нагляду.
Чинним КУпАП передбачено, що участь прокурора є обов`язковою при розгляді судом справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією. Участь прокурора у розгляді справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, не передбачена.
У рішенні від 30 серпня 2023 року у справі № 208/712/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у ч. 1 ст. 250 КУпАП для прокурора та його заступника передбачено право брати участь у розгляді справи. Однак процесуального порядку забезпечення такої участі не передбачено ні цим Кодексом, ні Законом України «Про прокуратуру», ані підзаконними нормативно-правовими актами. Законодавець у главі 21 КУпАП «Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення» не включає прокурора до складу учасників цього провадження.
Крім того, Велика Палата зазначає, що уповноважений орган Національної поліції на стадії досудового оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення фактично виконував функцію обвинувачення та разом із протоколом скерував до суду одержані ним письмові докази.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Фігурка проти України» (№ 28232/22) також підтримав вказану позицію, зокрема зазначаючи, що відсутність сторони обвинувачення під час апеляційного перегляду судом постанови про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за умови дотримання об`єктивного та суб`єктивного критеріїв безсторонності суду, не порушує ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для залучення прокурора до участі в цій категорії справ про адміністративне правопорушення.
На підставі викладеного не можна поза розумним сумнівом стверджувати, що водій ОСОБА_1 за своїм власним переконанням та бажанням відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння в повному передбаченому порядку.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що за відсутності належних доказів беззаперечної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в повному порядку, тобто як на місці зупинки транспортного засобу, так і у закладі охорони здоров`я, її вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є недоведеною.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Отже, апеляційним судом встановлено порушення поліцейськими порядку проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
За наведених вище обставин суд доходить висновку про відсутність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з порушенням інспектором поліції порядку проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.
Недоведеність вини особи, відповідно до ст. 9 КУпАП, свідчить про відсутність складу правопорушення.
Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місця сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», адже таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).
Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).
З наявних матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається достатніх та переконливих доказів, які б беззаперечно доводили факт скоєння ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення.
У зв`язку з цим доводи апеляційної скарги про відсутність складу правопорушення в діях ОСОБА_1 заслуговують на увагу.
За вказаних обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 06 травня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду       Ірина СВІЯГІНА