Справа № 273/220/25
Провадження № 2/273/160/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м.Баранівка

Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Бєлкіної Д.С., при секретарі судових засідань Стаднюк В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Баранівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бранівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, 

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати за нею як за спадкоємцем за законом першої черги, право власності на спадковий житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається із коридора 1 площею 4.5 кв.м.. комори 2 площею 4.4 кв.м. кімнати 3 площею 12,4 кв.м.. кімнати 4 площею 13.9 кв. м. загальною площею. 35.2 кв.м.. житловою площею 26,3 кв.м. допоміжною площею 8.9 кв.м. з розташованими біля будинку такими господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею Б1, сараєм Б2, навісом В1, сараєм Г1, вбиральнею Д1, колодязем № 1, який рахується за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що в 1940 році мати її матері і її баба ОСОБА_2 , проживаючи зі своєю матір`ю ОСОБА_3 почала будувати житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 , який продовжувала будувати включно до 1970 року і закінчили будівництво в 1953 року, а всі надвірні будівлі в 1970 році. ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Полянка (Баранівського) Звягельського району Житомирської області померла спадкодавець ОСОБА_2 . Спадкодавець ОСОБА_2 також користувалась земельною ділянкою площею 1500 га., яка виділялась для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення селянського господарства і яка до цього часу не приватизована. Заповіту ОСОБА_2 не залишила, а тому спадщина відкрилась за законом. До смерті ОСОБА_2 і на день її смерті та після її смерті у спадковому будинку проживали батьки позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також сама позивачка. Вказаний факт свідчить про те, що спадщину після смерті ОСОБА_2 фактично прийняла її донька ( мати позивачки) спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_4 , яка вступила у фактичне володіння спадковим майном згідно ст. 549 ч. 1 п. 1 ЦК України 1963 року. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заповіту ОСОБА_4 не залишила, а тому спадщина після її смерті відкрилась за законом. На день смерті спадкодавця ОСОБА_4 разом з нею у спадковому будинку АДРЕСА_1 проживала позивач та її батько ОСОБА_5 .. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України вони вважаються такими, що фактично прийняли спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , як спадкоємці першої черги за законом, але свідоцтво про право на спадщину не отримували. ІНФОРМАЦІЯ_3 у вказаному спадковому будинку помер батько ОСОБА_5 . Заповіту батько не залишав, а тому спадщина після його смерті відкрилась за законом. До його смерті і на день його смерті у спадковому будинку АДРЕСА_1 проживала позивачка. Таким чином, на даний час єдиним власником будинку АДРЕСА_1 , як спадкоємець за законом першої черги, є позивачка ОСОБА_1 . Оскільки будинок на час його будівництва знаходився у сільській місцевості, а саме в селі Полянка, то документом, який підтверджував право власності на будинок, були погосподарські книги сільської ради, у яких реєструвався цей будинок та його власник. У зв`язку з цим свідоцтво про право власності на спадковий будинок відсутнє. У липні 2024 року позивач звернулась в Баранівську державну нотаріальну контору з проханням видати свідоцтво про право на спадковий житловий будинок АДРЕСА_1 , який рахується за померлою ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , та дізналась про те, що отримати свідоцтво про право на спадщину не може, оскільки у неї відсутній правовстановлюючий документ на будинок, що стало підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності на це спадкове майно.
Ухвалою судді Баранівського районного суду Житомирської області від 08.04.2025 року відкрито загальне позовне провадження по справі, надано відповідачеві строк для подання відзиву, витребувано від нотаріуса матеріали спадкових справ, справу призначено до підготовчого засідання, в яке викликано учасників справи .
Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 21.01.2026 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 до суду не з`явилася, подала письмову заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання свого представника не направив, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника, позовні вимоги визнає, за умови їх підтвердження належними доказами .
Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку, суд приходить до наступного висновку. 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в смт. Полянка Баранівського району Житомирської області померла баба позивачки по материній лінії – ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ( а.с. 11).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Згідно довідки старости смт. Полянка, с. Будисько від 10.09.2024 року №237 за ОСОБА_2 рахується житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.25). 
Згідно довідки старости смт. Полянка, с. Будисько від 06.06.2024 року №197 на час смерті ОСОБА_2 , яка проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , з нею були зареєстровані та проживали ОСОБА_4 – дочка, ОСОБА_5 – зять, ОСОБА_1 – онука (а.с.14). 
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в смт. Полянка Баранівського району Житомирської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.12).
Згідно довідки старости смт. Полянка, с. Будисько від 06.06.2024 року №198 на час смерті ОСОБА_4 , яка проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , з нею були зареєстровані та проживали ОСОБА_5 – чоловік, ОСОБА_1 – донька (а.с.15). 
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в смт. Полянка Баранівського району Житомирської області (а.с.13).
Згідно довідки старости смт. Полянка, с. Будисько від 09.07.2024 року №212 на час смерті ОСОБА_5 , який проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , з ним були зареєстровані та проживали ОСОБА_1 – донька (а.с.22). 
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками позивачки ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_4 та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 (а.с.8.9). 
Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_1 отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.07.2024 року №552/01-16, за змістом якої, нотаріус відмовив видати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок (а.с.21) . 
Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва позивачем не оскаржувалася. 
Отже, у ОСОБА_1 відсутні умови для оформлення прав на нерухоме майно в нотаріальній конторі.
Згідно з копією довідки КП «Новоград-Волинське МБТІ» від 09.07.2024 року №192, право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 не зареєстровано ( а.с. 20).
Згідно з копією технічного паспорта, виготовленого Новоград – Волинським МБТІ станом на 27.06.2024 року, житловий будинок по АДРЕСА_1 є загальною площею 35,2 м2, житловою 26,3 м2, а також до будинку відносяться господарські будівлі (а.с.16-18). 
Відповідно до відповіді завідувача Баранівської державної нотаріальної контори Паламарчук О.М., що надійшла до суду на запит, спадкові справи відносно майна ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не заводилися ( а.с. 35).
З досліджених судом письмових доказів вбачається, що спадкове майно належало померлій ОСОБА_2 на праві власності, однак за життя вона не отримала правовстановлювальний документ та не зареєструвала право власності.
Згідно зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
За приписами ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч.1 ст.1296 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України , свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини. 
Виходячи зі змісту п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. 
Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За змістом ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. 
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". 
За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до положень ст.ст. 100,101 ЦК УРСР, 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок, при чому норми глави 10 "Особиста власність" цього Кодексу не пов`язували наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією.
За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
При цьому виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.
Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.
На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985- 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності, відтак суд вважає підтвердженим право власності спадкодавця ОСОБА_2 на житловий будинок.
Іншим чином, ніж в судовому порядку, визнати право власності на спадкове нерухоме майно позивач не може в зв`язку з відмовою нотаріуса у вчинені вказаною нотаріальної дії, проте визнання права власності на спадкове майно є законним та справедливим інтересом.
Отже, позов подано до належного відповідача, позовні вимоги в наведеній вище частині є обґрунтованими.
Водночас, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01.01.2004 року; щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Як випливає із змісту ст.548 ЦК УРСР 1963 року, спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття (яким є день смерті спадкодавця) лише в тому разі, якщо вона прийнята спадкоємцем.
Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини у встановлений законодавством термін.
Відповідно до ст.529 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , була її донька ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину фактично вступивши у володіння та управління спадковим майном. 
Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняли її чоловік ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 в силу ст. 1268 ЦК України, як такі, що були зареєстровані та проживали разом із спадкодавцем на момент його смерті. Таким шляхом прийняла спадщину і ОСОБА_6 після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення.
На підставі наведеного, керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст.1296 – 1298 ЦК України, п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", ст.ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. ст.ст. 4,5,13, 89, 200, 206, 207, 247, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Бранівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити 
Визнати за ОСОБА_1 як за спадкоємцем за законом першої черги, право власності на спадковий житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями, які рахуються за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) .
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         Бєлкіна Д.С.