ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року
м. Київ

справа № 495/1975/24

провадження № 61-12211св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 лютого 2025 року у складі судді Прийомової О. Ю., присяжних: Бершадського С. М., Василенко Ж. І., та постанову Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року у складі колегії суддів: Назарової М. В., Кострицького В. В., Комлевої О. С.,

ВСТАНОВИВ: 

1. Описова частина 

Короткий зміст вимог заяви

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, заінтересовані особи: орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради Одеської області,  ОСОБА_2 , про заміну опікуна та призначення опікуном.

Заява мотивована тим, що вона є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вона разом із синами проживає в належному їй на праві власності житловому будинку АДРЕСА_1 .

Вказувала, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дитинства хворіє психічним захворюванням, неодноразово проходив курс лікування в психіатричній лікарні, є особою з інвалідністю першої групи з дитинства безстроково.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 19 жовтня 2005 року її сина -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено опікуном директора Балтського психоневрологічного будинку-інтернату ОСОБА_4 .

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2018 року у справі № 493/1732/18 директора Балтського психоневрологічного будинку-інтернату ОСОБА_4 звільнено від повноважень опікуна над недієздатним ОСОБА_3 та її призначено його опікуном.

Заявник вказувала, що на даний час психічне здоров`я ОСОБА_3 погіршилося, а через стан здоров`я та вік вона не може повноцінно виконувати свої обов`язки опікуна, оскільки сама потребує стороннього догляду.

Посилалася на те, що заміна опікуна та визначення ОСОБА_2 опікуном необхідні для здійснення дій в інтересах ОСОБА_3 у відносинах з державними та іншими органами, захисту його прав, у разі отримання пенсії тощо. ОСОБА_2 здоровий, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, з 13 червня 2022 року по теперішній час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , має постійний заробіток. У ОСОБА_2 хороші відносини з братом ОСОБА_3 , останній його слухає, гарно відноситься до брата, бажає, щоб молодший брат йому допомагав.

Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просила суд: 
- звільнити її від обов`язків опікуна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким вона була призначена на підставі рішення Балтського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2018 року (справа № 493/1732/18);
- призначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Звільнено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від обов`язків опікуна над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким була призначена на підставі рішення Балтського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2018 року (справа № 493/1732/18).
У задоволенні решти вимог заяви ОСОБА_1 відмовлено.
До призначення опікуна недієздатному ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покладено на орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області обов`язки зі здійснення опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 визнаний судом недієздатним, а призначений раніше опікун ОСОБА_1 за станом здоров`я не може виконувати обов`язків опікуна щодо підопічного. У зв`язку із цим, суд дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_1 від виконання обов`язків опікуна над недієздатним ОСОБА_3 . Водночас районний суд встановив, що недієздатний ОСОБА_3 є інвалідом першої групи безстроково, має глибоку розумову відсталість з вираженими розладами поведінки, самостійно себе не обслуговує, потребує постійного щоденного стороннього догляду, а  ОСОБА_2 проходить службу в Збройних Силах України що унеможливлює належне виконання ним обов`язків опікуна над недієздатним ОСОБА_3 .

Районний суд відхилив висновок виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, викладений у листі від 29 липня 2024 року № 02-29/2022, оскільки у ньому лише констатується, що ОСОБА_2 на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, захворювань, які могли б стати перешкодою для здійснення ним обов`язків опікуна не має, за місцем проживання характеризується позитивно. Проте у вказаному висновку не зазначається про те, що ОСОБА_2 проходить військову службу у Збройних Силах України.

Ураховуючи зазначене, до призначення опікуна ОСОБА_3 , районний суд поклав на орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області здійснення обов`язків з опіки над ОСОБА_3 відповідно до вимог статті 65 ЦК України.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 не позбавлений права у подальшому бути призначеним опікуном над недієздатним ОСОБА_3 , якщо перестануть існувати обставини, які перешкоджають на даний час можливості ним у повному обсязі виконувати обов`язки опікуна.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 лютого 2025 року в частині щодо відмови в призначенні опікуна залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки районного суду в оскаржуваній частині є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд послався на відповідні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 лютого 2025 року в апеляційному порядку оскаржувалося та переглядалося лише в частині відмови у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про призначення опікуна.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить 
постанову Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 лютого 2025 року в частині відмови у задоволенні вимог її заяви про призначення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та покладення на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області обов`язків зі здійснення опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким призначити  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не передаючи справу на новий судовий розгляд.

Рішення суду першої інстанції переглядається у касаційному порядку на підставі статті 400 ЦПК України в частині вирішення вимог заяви ОСОБА_1 про відмову у призначенні  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У вересні 2025 року касаційна скарга  ОСОБА_1 надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 жовтня 2025 року заявнику поновлено строк на касаційне оскарження судового рішення, а касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України.

У листопаді 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга  ОСОБА_1 мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України та підлягають скасуванню. Вважає, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків про відмову у задоволенні вимог її заяви про призначення  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилається на те, що обмежень щодо призначення опікунами недієздатних осіб військовослужбовців чинним законодавством не передбачено як у мирний час, так і під час дії особливого режиму воєнного стану; також законодавством не передбачено обов`язку опікуна особисто здійснювати постійний щоденний догляд недієздатної особи; у суду не було підстав ставити під сумнів висновок органу опіку та піклування про можливість ОСОБА_2 бути опікуном свого недієздатного брата.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 11-104сап21 та постанові Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 569/4466/23, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим Білгород-Дністровським міськвідділом РАГС Одеської області 12 листопада 1979 року (а. с. 8).

Батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданим Семенівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеській області 11 червня 1983 року (а. с. 9).

Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади від 04 січня 2023 року № 2023/000071514 та № 2023/000071687 зареєстрованою адресою проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є: АДРЕСА_1 (а. с. 10-11).

Житловий будинок АДРЕСА_1  належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 жовтня 2020 року № 229474857 (а. с. 24).

Згідно з копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства І групи, підгрупи А (а. с. 12).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_5 , виданого Балтським УТСЗН Одеської області від 20 квітня 2004 року ОСОБА_3 , 1979 року народження, вид пенсії - ІД 1 гр., посвідчення видане 01 квітня 2022 року пожиттєво, номер пенсійної справи 132259 (а. с. 13).

Згідно з копією тимчасового посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_6 ОСОБА_3 не придатний до проходження військової служби з виключенням з військового обліку (а. с. 14).

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2018 року у справі № 493/1732/18 заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: орган опіки та піклування Балтської міської ради Одеської області, Балтського психоневрологічного будинку-інтернату в особі директора ОСОБА_4, про призначення опікуна задоволено.
Звільнено директора Балтського психоневрологічного будинку-інтернату ОСОБА_4 від повноважень опікуна над недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначено його опікуном ОСОБА_1 (а. с. 15).

Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Обласна психіатрична лікарня № 4» Одеської обласної ради» від 26 лютого 2024 року № 227 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично поступає на стаціонарне лікування до закладу з діагнозом: глибока розумова відсталість з вираженими розладами поведінки. Самостійно себе не обслуговує. Захворювання протікає з частими періодами психомоторного збудження і агресивної поведінки. Потребує постійної опіки (а. с. 16).

ОСОБА_2 з 13 червня 2023 року перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 29 червня 2023 року № 552 (а. с. 25).

У листі виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від 29 липня 2024 року вказано, що на засіданні опікунської ради при виконавчому комітеті Білгород-Дністровської міської ради Одеської області вирішено вважати доцільним призначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном недієздатної особи - рідного брата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 83).

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та постанова апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).

Відповідно до статті 41 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

У частині першій статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).

Системний аналіз частини першої статті 60 ЦК України, частини першої статті 300 ЦПК України дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23 (провадження № 61-6358св24), від 04 грудня 2024 року у справі № 634/1126/23 (провадження № 61-9837св24)та від 28 травня 2025 року у справі № 641/7190/23 (провадження № 61-16711св24).

У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

У частинах другій-п`ятій статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Статтею 64 ЦК України визначено випадки, коли фізична особа, не може бути опікуном або піклувальником.

За змістом цієї статті, опікуном або піклувальником не може бути фізична особа:
1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені;
2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.
Цей перелік обмежувальних обставин є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Отже, у вказаній нормі закону відсутні положення, які б дозволяли стверджувати, що інші обмеження у призначенні опікуна чи піклувальника можуть бути передбачені законами або іншими нормативно-правовими актами. Конструкція цієї статті не передбачає обмеження у призначенні особи опікуном через перебування останньої на військовій службі, у тому числі у зв`язку із мобілізацією.

Факт перебування на військовій службі за мобілізацією не є законодавчою перешкодою для призначення опікуном. Більше того, законодавство передбачає механізм реалізації права на опіку при вирішенні питання про призначення опікуном мобілізованого військовослужбовця не шляхом обмеження чи заборони призначення такого військовослужбовця опікуном, а навпаки шляхом визначення такої підстави для звільнення із військової служби, у тому числі за мобілізацією. Відповідно, законодавство про військову службу, мобілізацію і мобілізаційну підготовку не тільки не забороняє призначати військовослужбовця опікуном, а встановлює наслідки такого призначення - звільнення особи з військової служби, у тому числі і за мобілізацією (пункт «г» частини четвертої статті 26, абзац п`ятнадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням (частина перша статті 67 ЦК України).

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила опіки та піклування).

Відповідно до пункту 3.1 Правил опіки та піклування для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину.

Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (див.: постанову Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20).

Дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про покладення на орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області обов`язків зі здійснення опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до призначення недієздатному опікуна.

Суд правильно застосував частину четверту статті 63 ЦК України, яка приписує ураховувати можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника, та не задовольнив заяву  ОСОБА_1 в частині призначення  ОСОБА_2 опікуном над недієздатним братом, керуючись насамперед інтересами недієздатного  ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 наразі проходить військову службу в Збройних Силах України в іншій місцевості, у свою чергу  ОСОБА_3  є особою з інвалідністю з дитинства І групи, має глибоку розумову відсталість з вираженими розладами поведінки, самостійно себе не обслуговує, потребує постійного щоденного стороннього догляду, який ОСОБА_2  на цей час не зможе забезпечити в повному обсязі.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2026року у справі № 305/1557/24 (провадження № 61-9539сво25) зроблено висновок про те, що сам по собі факт проходження військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації не може бути підставою для відмови у призначенні його опікуном над особою, визнаною недієздатною. У таких справах, з урахуванням якнайкращих інтересів особи, над якою встановлюється опіка, потрібно з`ясовувати наявність інших осіб, які можуть бути опікунами недієздатного, здійснювати оцінку їх здатності виконання функцій саме опікуна недієздатної особи, а не відвідувача за необхідністю; досліджувати дійсність намірів військовослужбовця як єдиного кандидата на призначення опікуном недієздатної особи щодо забезпечення її особистих немайнових і майнових прав та інтересів, та ураховувати визначені Правилами опіки та піклування критерії, яким має відповідати особа як опікун.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги  ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 мав би бути опікуном недієздатного брата, суд неправильно призначив опікуном орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, спростовуються установленими судами обставинами у справі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що не може бути підставою для скасування судових рішень, оскільки є переоцінкою Верховним Судом доказів, яка у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Суд першої інстанції правильно звернув увагу, що ОСОБА_2 не позбавлений права у подальшому бути призначеним опікуном над недієздатним ОСОБА_3 , якщо перестануть існувати обставини, які перешкоджають йому у повному обсязі виконувати обов`язки опікуна.

У свою чергу, до встановлення опіки і призначення опікуна над недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, відповідно до статті 67 ЦК України, зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням; зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Доводи касаційної скарги щодо неврахування висновку органу опіки та піклування також були предметом дослідження апеляційним судом, який надав їм належну правову оцінку, тому Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

Посилання заявника на загальні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 11-104сап21 та постанові Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 569/4466/23 щодо застосування норм права не підтверджують доводів касаційної скарги про те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального права при постановленні оскаржуваних рішень, оскільки фактичні обставини у наведених як приклад справах відрізняються від тих, що установлені судами у справі, яка переглядається Верховним Судом.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та постанову апеляційного суду - без змін.

З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 лютого 2025 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та постанову Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник