Справа № 523/3393/25
Провадження №1-кп/523/759/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 травня 2026 року м.Одеса
Пересипський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 
за участю: секретаря судового засідання – ОСОБА_2 
прокурора Пересипської окружної прокуратури м. Одеси – ОСОБА_3 
захисника – ОСОБА_4 
обвинуваченого (підсудного) – ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12025163490000154 від 27.02.2025 року, за обвинуваченням: 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Омельник Кременчуцького району Полтавської області, громадянина України, військовозобов`язаного зі середньою освітою, зі слів – вдівець та офіційно непрацевлаштований, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 27.05.2024 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.4 ст.185, ст.ст.75, 76 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.309 КК України, 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до додатку №1, затвердженого пунктом 1 постанови Верховної Ради України від 07.06.1992 №2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п.п.1-4, 9, 15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576, п.п.2.8, 8.1, 8.2, 8.9 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 №622, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ) не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України. Право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів, чи холодної зброї, здійснюється на підставі передбачених законом дозволів.
Незважаючи на вимоги вищевказаних нормативних актів, підсудний ОСОБА_5 , у невстановлені час та місці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно усвідомлюючи про відсутність у нього передбаченого законом дозволу, незаконно придбав за невстановлених обставинах два корпуси ручної осколкової гранати РГД-5, які являються вибуховими речовинами та виготовлені промисловим способом, після чого підсудний переніс вищевказані гранати до місця свого мешкання, а саме до нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де залишив зберігати незаконно придбані ним два корпуси ручної осколкової гранати РГД-5 без передбаченого законом дозволу до 03.01.2025 включно.
В подальшому, 03.01.2025 з 14:02 до 14:38 співробітниками відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, проведено санкціонований обшук нежитлового приміщення та прилеглої території розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого у підсудного ОСОБА_5 виявлено та вилучено два корпуси ручної осколкової гранати РГД-5, які є конструктивно оформленими зарядами вибухової речовини в металевому корпусі, які вказаний підсудний придбав та зберігав без передбаченого законом дозволу.
Крім того, підсудний ОСОБА_5 , у невстановлений час та місці за невстановлених обставин, незаконно придбав речовину рослинного походження, зеленого кольору, що являється наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабіс.
Розуміючи, що зазначена речовина є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабіс та достовірно знаючи його властивості, підсудний ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення вимог ст.7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, не маючи спеціального дозволу, переніс до нежитлового приміщення, яке розташовано на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , де почав незаконно зберігати до 03.01.2025 включно, з метою подальшого вживання, без мети збуту.
Надалі, 03.01.2025 в період часу 14:02-14:38 співробітниками відділення поліції №2 ОРУП №l ГУНП в Одеській області, проведено санкціонований обшук нежитлового приміщення та прилеглої території, розташовані на земельній ділянці за адресою: місто Одеса, вулиця Церковна 29/1, в ході якого у підсудного ОСОБА_5 виявлено та вилучено саморобний пристрій для куріння з нашаруванням наркотичного засобу, обіг якого обмежено - екстрактом канабісу, масою у висушеному стані 0,425г, а також речовину рослинного походження в двох пакетах, яка є наркотичним засобом, обіг якого обмежено – канабісом, маса якого в висушеному стані становить 308,52г та 1151,40г, відповідно, загальною масою 1459,92г, що згідно таблиці №2 до наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» від 01.08.2000, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2000 за №512/4733 є великими розмірами, яку вказаний підсудний незаконно придбав та зберігав для особистого вживання, без мети збуту. 
Підсудний ОСОБА_5 повністю визнав свою провину в обсязі висунутого обвинувачення у кримінальному провадженні, а будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Так, підсудний ОСОБА_5 під час допиту в суді пояснив, що дійсно за викладених в обвинувальному акті обставинах, він без передбачених законом дозволів зберігав за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 раніше знайдені ним два корпуси осколкових гранат РГД-5 (без запалів/детонаторів), а також пару пакетів канабісу, який він назбирав восени 2024 року на полях зрощування та який вживав особисто. У скоєному кається, а висновки проведених у кримінальному провадженні експертиз, кількість і характеристика вилучених у нього речей і предметів, ним не оспорюються. Просить суворо не карати.
Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за результатами попереднього обговорення з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону та наслідків її застосування, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що учасники провадження правильно розуміють зміст цих положень закону, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.
За наведених підстав, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, фактичні обставини яких ним та ніким із учасників процесу не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджуються наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких, окрім допиту підсудного, не здійснювалось, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.
Приймаючи до уваги наведені обставини та отримавши покази підсудного ОСОБА_5 , судом встановлено, що вказаний підсудний зберігав, придбав вибухові речовини без передбаченого законом дозволу; незаконно придбав, зберігав наркотичні засоби у великих розмірах, без мети збуту, а відтак його дії вірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.1 ст.263, ч.2 ст.309 КК України, відповідно.
Так, з огляду на ч.1 ст.263 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, що карається позбавленням волі на строк від трьох до семи років. 
Кримінальна ж відповідальність за ч.2 ст.309 КК України настає за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, вчинені за попередньою змовою групою осіб чи протягом року після засудження за цією статтею або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах, що карається штрафом від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Частина 1 ст.33 означеного Кодексу регламентує, що сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено.
При сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань (ч.1 ст.70 КК України).
Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_5 у розглядуваному кримінальному провадженні, суд приймає до уваги характер, обставини і тяжкість вчинених ним кримінально-протиправних діянь, обставини, наслідки і суспільну небезпечність вчинених ним діянь, їх кількісний склад (2 факти злочинів), які в силу ст.12 КК України відносяться до категорії до категорії нетяжких і тяжких кримінальних правопорушень (злочинів), відповідно, які мали місце в умовах воєнного стану і збройної агресії рф проти України, а також судом ураховується у певній мірі висновки досудової доповіді органу пробації, характеризуючі дані вказаного підсудного і стан його здоров`я.
Так, з матеріалів судового провадження та досудової доповіді органу пробації вбачається, що підсудний ОСОБА_5 свою провину в обсязі висунутого обвинувачення у кримінальному провадженні визнав повністю і надав під час допиту в суді зізнавальні покази; на обліку КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР та в Одеському обласному центрі зайнятості не перебуває; офіційно непрацевлаштований; не має місця реєстрації на території України, але фактично проживав в м.Одесі, де характеризується посередньо; зі слів – військовозобов`язаний, вдівець, має повнолітню доньку та страждає на хворобу хребта (підтверджуючі документи не надані); раніше притягався до кримінальної відповідальності та засуджений 27.05.2024 року за вироком Суворовського районного суду м.Одеси за ч.4 ст.185, ст.ст.75, 76 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, за яким перебував на обліку в Пересипському РВ філії ДУ «Центр пробації», але з обліку не знятий у зв`язку зі скоєнням нового кримінального правопорушення під час строку випробування (з досудової доповіді).
Комплексність наведених обставин свідчить про стійку схильність підсудного ОСОБА_5 до кримінально-протиправної поведінки, про нехтування ним правил законослухняної поведінки в суспільстві та недотримання ним умов звільнення від відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком суду, про його небажання робити належні висновки з попереднього засудження та вставати на шлях виправлення, а також про небажання підсудного займатися суспільно-корисною працею в умовах складного для держави часу – воєнного стану, що за своєю сукупністю обумовлює доцільність виправлення вказаного підсудного тільки в умовах тимчасової ізоляції від суспільства.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а згідно зі ст.92 цього ж Кодексу, обов`язок доказування перелічених обставин покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, – на потерпілого.
Проте, згідно з обвинувальним актом у розглядуваному кримінальному провадженні, органом досудового розслідування та прокурором в суді, у якості обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_5 визначено щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Згідно ж з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (постанова від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), щире каяття особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у бажані особи виправити наслідки вчиненого.
Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом, що має проявлятися активно і певним чином ініціативно (постанови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі №674/1608/17, від 07.04.2021 року у справі №263/15605/17).
Попри те, як вбачається з матеріалів розглядуваного кримінального провадження і показів допитаного в суді підсудного ОСОБА_5 , викриття діяльності останнього відбулося не у зв`язку з осудом ним своєї поведінки чи з`явленням до поліції із зізнанням та добровільною й ініціативною видачею ним вибухових речовин і наркотичних засобів, а внаслідок своєчасно вжитих правоохоронним органом відповідних оперативно-розшукових (слідчих) заходів з викриття підсудного.
Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_5 , слід віднести визнання ним своєї провини в обсязі висунутого обвинувачення у кримінальному провадженні, а обставин, що обтяжують покарання вказаного підсудного, як визначено у обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, не встановлено.
Наряду з викладеним, зважаючи на позицію сторони захисту та досліджуючи питання можливості застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання підсудному ОСОБА_5 у розглядуваному кримінальному провадженні, суд виходить з такого.
Відповідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу.
Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві розкрито у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.02.2018 року (справа №634/609/15-к), яке охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції, принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оцінюючі поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст.66, ст.67 КК України), визначення «інші обставини справи», або ж «інші обставини кримінального провадження», можливості призначення більш м`якого покарання або виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.69 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.
Однак, доводи сторони захисту щодо наявності у підсудного ОСОБА_5 певних обставин (зізнавальні покази, його сімейний стан і каяття, тощо), то з урахуванням характеру і обставин вчиненого підсудним (зокрема, два епізоди скоєння ним тяжкого і нетяжкого злочинів, час скоєння ним протиправних діянь, що мали місце протягом строку випробування за попереднім вироком суду та в умовах воєнного стану і збройної агресії рф проти України), то за переконанням суду і в аспекті приписів ст.69 КК України, не містять достатніх даних, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого вказаним підсудним низки кримінальних правопорушень та обумовлюють можливість призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, визначеної у ч.1 ст.263, ч.2 ст.309 цього Кодексу, відповідно.
Тотожну позицію висловив Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 15.03.2018 року (№51-1118км18), яким сформульовано, що призначення за правилам ст.69 КК України більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції відповідної статті було б явно несправедливим.
При цьому, суд виходить з аналізу обставин доведеного в суді обвинувачення щодо вчинення підсудним ОСОБА_5 низки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.309 КК України, відповідно, та вдруге констатує, що викриття протиправності дій останнього відбулося не у зв`язку з осудом ним своєї поведінки чи з`явленням до відділку поліції із зізнанням або ініціативною і добровільною видачею ним вибухових пристроїв чи наркотичного засобу, не з огляду на намагання підсудного виправити виниклу ситуацію, а внаслідок своєчасно вжитих правоохоронним органом відповідних оперативно-розшукових (слідчих) заходів зі встановлення і викриття підсудного. 
Отже, суд доходить висновку про те, що запропонований стороною захисту спосіб призначення покарання підсудному ОСОБА_5 в порядку ст.69 КК України не відповідає меті та завданням кримінального закону, особі підсудного, його попереднього притягнення до кримінальної відповідальності за корисливе кримінальне правопорушення проти власності, а також обставинам і характеру доведеного в суді обвинувачення, що у свою чергу не забезпечить виправлення вказаної особи та попередження вчинення нових протиправних діянь як ним так і іншими особами.
Таким чином, в умовах змагальності судового процесу, з урахуванням наведених вище обставин, суд вважає, що підстави для призначення підсудному ОСОБА_5 покарання в порядку ст.69 КК України, – стороною захисту належним чином не обґрунтовані та матеріалами кримінального провадження не доведені, а позиція сторони обвинувачення щодо реального відбування вказаним підсудним призначеного покарання уявляються слушною і небезпідставною.
З огляду на ч.3 ст.78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст.ст.71, 72 цього Кодексу.
Частинами 1, 4 ст.71 КК України встановлено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує частину покарання за попереднім вироком та остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так й від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Тотожну правову позицію визначив Пленум Верховного Суду України в п.п.10, 25, 26 Постанови №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зі змінами і доповненнями.
На підставі сукупності викладеного, дотримуючись принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, беручи до уваги характер і обставин визнаного судом доведеного обвинувачення у розглядуваному кримінальному провадженні, зважаючи на досліджені під час судового розгляду характеризуючі дані про особу підсудного ОСОБА_5 , а також ураховуючи наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання підсудного обставин, суд у контексті ст.ст.50, 65 цього Кодексу доходить висновку про доцільність призначення вказаному підсудному покарання у виді позбавлення волі у визначених санкціями ч.1 ст.263 та ч.2 ст.309 означеного Кодексу межах, відповідно, з одночасним призначенням остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень і вироків за правилами ст.ст.70, 71 цього ж Кодексу, з урахуванням вироку Суворовського районного суду м.Одеси від 27.05.2024 року, яке належить відбувати реально у кримінально-виконавчій установі.
Відповідно до ст.63 КК України, покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, а щодо процесуальних витрат, - в порядку ст.ст.124, 126 цього ж Кодексу, відповідно. 
Керуючись ст.ст.100, 124-126, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.309 КК України, відповідно, призначивши покарання:
-за ч.1 ст.263 КК - у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
-за ч.2 ст.309 КК - у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_5 визначити у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Відповідно до ст.ст.71 КК України, при призначенні покарання за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 27.05.2024, остаточне покарання ОСОБА_5 визначити у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяця, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.
В порядку ст.ст.72, 63 КК України, строк відбування покарання засудженим ОСОБА_5 рахувати з часу його фактичного затримання і поміщення до УВП Міністерства юстиції України, виконання чого, після набрання вироком законної сили, доручити ВнП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.
З огляду на ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні – осколки двох корпусів ручних осколкових гранат РГД-5, які зберігаються в камері зберігання зброї ВнП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (квитанція 000157 від 19.02.2025) та за висновком експерта №СЕ-19/116-25/772-ВТХ від 11.02.2025 знищені під час експертного експерименту, а також саморобний пристрій з нашаруванням та плавучу димову шашку ПДШ-3, наркотичний засіб - канабіс, вагою 308,52 та 1151,40г, які зберігаються в камері речових доказів ВнП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (квитанції 00611, 00789, 00615, відповідно), - знищити. 
В силу ст.ст.124, 126 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадженні в сумі 10346,70 гривень (3183,60+3183,60+3979,50), за проведення експертних досліджень, - стягнути з ОСОБА_5 , на користь держави.
Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_5 , надати для відома іншим заінтересованим особам, а також направити для виконання начальнику ВнП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Пересипський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1