ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" квітня 2026 р. Справа№ 925/1166/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Корсака В.А.
суддів: Алданової С.О. 
Євсікова О.О. 

за участю секретаря судового засідання: Жукова К.Д.,
за участю представників учасників справи:
від Позивача: Скакун Л.В. (в режимі відеоконференції) 
від Відповідача: Моцайко В.С. (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут»
на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.01.2025, повний текст якого складено та підписано 27.01.2025
у справі №925/1166/24 (суддя Довгань К.І.)
за позовом Відділу комунального господарства Уманської міської ради 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут»
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 403 469,41 грн, 

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

19.09.2024 року Відділ комунального господарства Уманської міської ради звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут», в якому просить:
- визнати недійсною додаткову угоду №5 від 31 липня 2023 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу №710031000001 від 29 грудня 2022 року; 
- визнати недійсною додаткову угоду №6 від 29 серпня 2023 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу №710031000001 від 29 грудня 2022 року; 
- стягнути з Відповідача безпідставно отримані кошти в розмірі 403 469,14 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:
- під час проведення ревізії фінансово-господарської діяльності Позивача Держаудитслужба виявила порушення щодо закупівлі електроенергії;
- Додаткові угоди №5 від 31.07.2023 та №6 від 29.08.2023, якими було збільшено ціну на електричну енергію, укладені з порушенням законодавства про публічні закупівлі (зокрема, пп. 2 п. 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 (далі - Постанова КМУ №1178) та Закону України «Про публічні закупівлі»). Збільшення ціни за одиницю товару відбулося без належного документального підтвердження реального коливання ціни електроенергії на ринку;
- експертні висновки Торгово-промислової палати, які слугували підставою для підняття ціни, мали лише довідковий характер. Крім того, вони розраховували коливання за некоректні періоди, які не відповідали датам укладення договору чи попередніх угод;
- внаслідок неправомірного підняття ціни Позивач недоотримав електричну енергію та здійснив зайву переплату бюджетних коштів. Сума збитків становить 403 469,14 грн;
- позов подано на виконання офіційної вимоги Держаудитслужби від 11.07.2024, яка зобов`язала Відділ ЖКГ усунути порушення, визнати недійсними вказані додаткові угоди та стягнути з Відповідача переплачені кошти.
Матеріально-правовою підставою позову Позивач обрав статті 16, 22, 215, 216, 610-625 та 1212 Цивільного кодексу України, норми Закону України «Про публічні закупівлі», а також п. 19 Постанови КМУ №1178.

Доводи та заперечення Відповідача

Відповідач з позовом не погодився, посилаючись на те, що:
- зміни ціни відбулися за взаємною згодою сторін, у суворій відповідності до умов Договору та Закону (Постанови КМУ №1178). Коливання ціни були належним чином доведені експертними висновками Торгово-промислової палати;
- Позивач добровільно підписав додаткові угоди, отримав електроенергію та оплатив її. Оскарження вже повністю виконаного договору з боку Позивача є недобросовісним;
- відповідно до практики ЄСПЛ, якщо державний орган (Позивач) і допустив помилку при погодженні нових цін, він не може виправляти її за рахунок приватного контрагента. Крім того, саме Позивач розробляв договір, тому несе ризики за неясність його умов;
- у разі визнання додаткових угод недійсними, Позивач також зобов`язаний повернути спожиту електроенергію або відшкодувати її актуальну вартість (двостороння реституція), а не просто вимагати повернення переплати;
- Акти перевірки та вимоги контролюючого органу не змінюють договірних зобов`язань сторін і не створюють прямих юридичних наслідків для Відповідача;
- оскільки вимоги про стягнення коштів є похідними від вимог про визнання угод недійсними (для чого немає підстав), у задоволенні всього позову слід відмовити. 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.01.2025 у справі №925/1166/24 позов задоволено повністю.
Рішення, з посиланням на статтю 41 Закону України «Про публічні закупівлі», пункт 19 Постанови КМУ №1178 мотивоване тим, що додаткові угоди № 5 та № 6 про збільшення ціни за одиницю електроенергії не мали належного документального обґрунтування факту коливання ціни на ринку. Інформація, на підставі якої змінювалася ціна, не відображала коливання ціни саме з моменту укладання договору або останнього внесення змін до нього. Експертні висновки ТПП, на які посилався постачальник для підняття ціни, містили порівняння цін, що були сформовані на зовсім інших умовах, ніж це передбачено укладеним договором. Тому вони не могли слугувати законною підставою для збільшення ціни. Суд спирався на практику Верховного Суду та наголосив, що постачальник повинен був не лише формально довести факт підвищення ціни на ринку, але й обґрунтувати необхідність її підвищення безпосередньо у договорі. Постачальник є суб`єктом підприємницької діяльності, який діє на власний ризик, і під час подання тендерної пропозиції він мав враховувати можливість сезонних коливань цін і закладати ці ризики у свою пропозицію. Зміна істотних умов договору відбулася з порушенням вимог статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та пункту 19 Постанови КМУ №1178. З огляду на це суд дійшов висновку, що вказані додаткові угоди підлягають визнанню недійсними. Також, суд першої інстанції дослідив розрахунок надмірно сплачених бюджетних коштів у розмірі 403 469,14 грн, який був здійснений Держаудитслужбою в ході ревізії, і визнав його обґрунтованим та арифметично правильним. 
Отже, внаслідок визнання додаткових угод недійсними, суд першої інстанції постановив стягнути з Відповідача на користь Позивача безпідставно отримані (переплачені) кошти в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів 

Не погоджуючись з цим рішенням Відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Також, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
А саме апелянт посилається на те, що:
- суд першої інстанції помилково застосував п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» щодо обмеження збільшення ціни за одиницю товару до 10%, оскільки спірні додаткові угоди укладалися в період дії воєнного стану, на ці правовідносини поширюється дія постанови КМУ від 12.10.2022 №1178. Підпункт 2 пункту 19 цієї Постанови КМУ №1178 дозволяє змінювати ціну пропорційно коливанню цін на ринку декілька разів, і для таких змін не встановлено 10-відсоткового обмеження;
- апелянт не погоджується з висновком суду про недоведеність факту коливання ціни. Підвищення ціни за додатковими угодами №5 та №6 було обґрунтоване експертними висновками Черкаської торгово-промислової палати, що повністю відповідає умовам укладеного договору. Крім того, стала практика Верховного Суду підтверджує, що висновки торгово-промислової палати є належним доказом коливання ціни на ринку;
- Позивач (Замовник) добровільно та без жодного примусу погодився на підписання додаткових угод, розуміючи ситуацію з непрогнозованим зростанням цін на електроенергію. Звернення Позивача до суду з вимогою скасувати угоди, з якими він раніше погодився і за якими здійснив оплату, суперечить принципу добросовісності та доктрині заборони суперечливої поведінки;
- неправильне застосування норм Цивільного кодексу щодо повернення коштів. Апелянт зазначає, що до правовідносин щодо повернення майна за недійсним правочином має застосовуватися спеціальна норма - стаття 216 ЦК України (двостороння реституція), а не стаття 1212 ЦК України (набуття майна без достатньої правової підстави), на яку послався Позивач. Окрім цього, у судовому засіданні представник Позивача підтвердив, що вони не вважали укладення угод помилкою, тобто знали про відсутність підстав для сплати коштів, що за логікою скаржника виключає повернення коштів за правилами ст. 1212 ЦК України;
- суд першої інстанції під час ухвалення рішення керувався висновками Верховного Суду у справах, які не є подібними до цієї справи за своїми обставинами та правовим регулюванням. 

Доводи та заперечення Позивача

У своєму відзиві на апеляційну скаргу Позивач з апеляційною скаргою не погодився, просить залишити оскаржене рішення без змін посилаючись на те, що:
- відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі», істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання, за винятком випадків, зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно коливанню ціни на ринку. Сторони мали керуватися цими обмеженнями при укладенні спірних додаткових угод №5 та №6;
- Постанова КМУ №1178 від 12.10.2022 є підзаконним актом, що встановлює особливості закупівель під час воєнного стану, але вона не змінює Закон України «Про публічні закупівлі» і не дозволяє безмежно підвищувати відсоток ціни. Ця постанова лише деталізує випадки зміни ціни, а стала судова практика підтверджує, що закон не дозволяє збільшувати ціну більш ніж на 10% від початкової;
- перемога у тендері за однією ціною та її подальше збільшення більш як на 10% шляхом укладення додаткових угод є недобросовісною практикою з боку продавця. Це свідчить про свідоме заниження цінової пропозиції з метою перемоги;
- зміна ціни є правомірною лише за наявності документального підтвердження факту коливання ціни на ринку саме на момент внесення змін до договору. Надані апелянтом довідки Черкаської ТПП не є належними доказами, оскільки вони не відображають коливання ціни у бік збільшення в потрібний період;
- з огляду на відсутність належних підстав та доказів, додаткові угоди були укладені неправомірно і суд першої інстанції правильно визнав їх недійсними;
- доводи апелянта щодо незастосування судом двосторонньої реституції є безпідставними, оскільки предметом позову було визнання недійсними лише додаткових угод, а не договору в цілому. За наявності діючого договору суд обґрунтовано застосував статтю 1212 Цивільного кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Алданова С.О., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 витребувано у Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/1166/24. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду першої інстанції.
Після надходження матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 260 ГПК України у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору у розмірі 14 529,65 грн. Роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали останній має право усунути недоліки зазначені у її мотивувальній частині, надавши суду відповідні докази.
14.03.2025 через систему «Електронний суд» скаржником подано заяви, відповідно до яких недоліки апеляційної скарги усунуто.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.01.2025 у справі №925/1166/24. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 05.05.2025. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі не пізніше ніж 28.04.2025. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі не пізніше ніж 28.04.2025. Участь у судовому засіданні для учасників справи не визнано обов`язковою.
25.04.2025 до суду від представника Відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи 920/19/24.
У судовому засіданні 09.06.2025 представник Позивача підтримала вказане клопотання та просила його задовольнити.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2025 зупинено провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.01.2025 у справі №925/1166/24 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24. Зобов`язано учасників справи повідомити Північний апеляційний господарський суд про результат розгляду справи №920/19/24.
31.12.2025 Позивач подав клопотання про поновлення провадження у справі, оскільки обставини, які були підставою для зупинення провадження, відпали.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 поновлено апеляційне провадження у справі №925/1166/24. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду у справі №925/1166/24 на 04.02.2026. Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.
Розгляд справи відкладався, зокрема до 01.04.2026.
У судовому засіданні 01.04.2026, після судових дебатів, колегія оголосила про перехід до стадії ухвалення судового рішення у справі №925/1166/24, яка відбудеться 13.04.2026.

Явка представників учасників справи

У судовому засіданні 13.04.2026 проголошено короткий текст постанови за участі представників сторін. 
На стадії судових дебатів, у судовому засіданні 01.04.2026 представник Відповідача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник Позивача заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Суд першої інстанції, на підставі сукупності належних та допустимих доказів встановив такі обставини правовідносин сторін.
У період з 29.03.2024 по 20.06.2024, відповідно до п. 6.1.8.2 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу Держаудитслужби на І квартал 2024 року, на підставі направлень №№54-56 від 26.03.2024, виданих Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області, проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Позивача - Відділу житлово-комунального господарства Уманської міської ради за період з 01.01.2020 по 31.12.2023.
В ході проведеної перевірки від 27.06.2024 був виготовлений акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Позивача за період з 01.01.2020 по 31.12.2023 за №131905-22/13, яким було встановлено, що укладення додаткових угод №5 від 31.07.2023, №6 від 29.08.2023 до Договору постачання електричної енергії від 29.12.2022 № 71031000001 щодо збільшення ціни за одиницю товару відбулось з порушенням норм підпункту 2 пункту 19 Постанови КМУ №1178, та пункту 2 частини 5 статті 41 Закону №922-VIII, зокрема, збільшено ціну електричної енергії без належного документального підтвердження наявності коливання ціни на електричну енергію як з моменту укладення договору (з урахуванням внесених раніше змін до нього) до моменту звернення до відповідних органів, так і на момент підписання додаткових угод, внаслідок чого Позивачем недоотримано активів (електричної енергії), та як наслідок, зайво сплачено бюджетних коштів на суму 403 469,14 грн, чим завдано збитків останньому на вищевказану суму.
Вимогою Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області від 11.07.2024 за № 131905-14/1783-2024 про усунення виявлених ревізією порушень, Позивача зобов`язано забезпечити відшкодування Відповідачем на користь Позивача завданих збитків, заподіяних внаслідок переплати коштів за електроенергію, відповідно до статей 16, 22, 215, 216, 610-625, 1212 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435 - IV (із змінами), в тому числі шляхом визнання недійсними додаткових угод.
Чинне законодавство у сфері публічних закупівель визначає Держаудитслужбу як орган державної влади, уповноважений здійснювати контроль за дотриманням процедури закупівлі, від укладання відповідного договору і до його повного виконання.
Зокрема, Держаудитслужбі надані повноваження здійснювати моніторинг державних закупівель і реагувати на виявлені порушення, у тому числі, пред`являти підконтрольним установам обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких порушень та звертатися до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених порушень.
Суд першої інстанції встановив, що Відповідач був визнаний переможцем відкритих торгів з особливостями на закупівлю електричної енергії «ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник» - 09310000-5 - електрична енергія (Електрична енергія)», за результатами якої Відділом житлово-комунального господарства Уманської міської ради прийнято рішення укласти договір від 29.12.2022 на закупівлю електричної енергії в кількості 953 354 кВт/год, вартістю 4 280 559,46 грн з ПДВ.
Закупівля UA-2022-12-09-018379-а проводилась за процедурою відкритих торгів з особливостями відповідно до Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 р. №1178. 
За результатами процедури відкритих торгів 29.12.2022 між Відповідачем та Позивачем був укладений договір про закупівлю електричної енергії №71031000001 (далі - Договір) на суму 4 280 559,46 грн з ПДВ (загальний обсяг постачання - 953 354 кВт) (пункти 5.2 та 5.3 Договору).
За умовами п.5.1 договору Позивач розраховується з Відповідачем за електричну енергію за ціною (тарифом), що визначаються відповідно до способу визначення ціни (тарифу) на електричну енергію, згідно з комерційною пропозицією, яка є додатком до цього Договору.
Згідно пункту 12.1 договору, умови цього Договору не можуть змінюватися, крім випадків передбачених Законом України «Про публічні закупівлі».
Договір набирає чинності з дня підписання та діє до 31 грудня 2023 року, а у частині розрахунків - до повного виконання зобов`язань.
Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторін від виконання зобов`язань, які лишились невиконаними. (пункт 15.1 Договору).
Відповідно Додатку №2 до Договору «Комерційна пропозиція «Вільна ціна бюджет»» (далі - «Комерційна пропозиція») ціна (тариф) одиниці спожитої електричної енергії у розрахунковому періоді, яка зазначається у платіжному документі, визначається за формулою: Рфакт = (Ртов + Тпер)*Афакт (грн. за 1кВт*год) де: 
Ртов - ціна за одиницю товару 1кВт*год визначається відповідно до домовленостей з урахуванням існуючих цін на ринку електричної енергії. Ціна за одиницю товару (1 кВт/год) складала 4,07523 грн з ПДВ для даної комерційної пропозиції.
У разі коливання ціни товару на ринку Сторони керуються Договором та Законом України «Про публічні закупівлі» з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування».
Тпер - вартість відшкодування тарифу па послугу з передачі електричної енергії оператора системи передачі - НЕК «Укренерго», затверджений Регулятором на відповідний розрахунковий період (місяць) відповідно Закону України «Про ринок електричної енергії». З 01.01.2022 згідно Постанови НКРЕКП від 01.12.2021 №2454, встановлено тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 0,414768 грн/кВт*год (з ПДВ). Для споживачів, що приєднанні до мереж оператора системипередачі та сплачують за послуг з передачі напряму в НЕК «Укренерго» Тпер = 0.
Афакт - фактичний обсяг спожитої електричної енергії у розрахунковому періоді.
У разі зміни регульованих складових ціни, зміна ціни здійснюється на підставі письмового повідомлення, направленого Постачальником за 20 днів до її застосування.
У разі зміни закупівельної ціни на ринку електричної енергії, що відбувається протягом розрахункового періоду, зміна ціни за одиницю електричної енергії, спожитої в даному розрахунковому періоді, допускається за умови надання Постачальником документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку. Документ, що підтверджує коливання ціни, повинен бути наданий у формі довідки (висновку) виданої уповноваженими органами та організаціями. Згідно із ч.6 ст.67 Закону України «Про ринок електричної енергії», з урахуванням листа Мінекономрозвитку України від 14.08.2019 р. №3304-04/33869-06 «Щодо зміни ціни у договорах постачання електричної енергії», сторони також можуть використовувати інформацію з вебсайту ДП «Оператор ринку» для документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку.
У разі зміни регульованих складових ціни, зміна ціни здійснюється на підставі письмового повідомлення, направленого Постачальником за 20 днів до її застосування.
В ході ревізії було встановлено, що додатковими угодами від 27.01.2023 №1, від 10.04.2023 №2, від 13.07.2023 №3, від 17.07.2023 № 4, від 31.07.2023 №5, від 29.08.2023 №6, від 29.11.2023 №7, від 08.12.2023 №8, від 29.12.2023 №9 вносилися зміни в п. 5,3, п.5,4, до Договору та в п.1 Додаток №3 до Договору «Комерційна пропозиція» та зміни до пунктів Договору, якими не визначається кількості та ціна на електричну енергію.
Так, згідно умов додаткової угоди від 27.01.2023 №1 до договору про закупівлю електричної енергії № 71031000001 від 29.12.2022 ціна за 1 кВт/год складає 4,07523 грн з ПДВ. У зв`язку, що з 01.01.2023 набирає чинності Постанова НКРЕКП від 21.12.2022 № 1788 встановлюється тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 380,28 грн/МВт*год ( без ПДВ).
Загальна сума розрахунків за цим Договором становила 4 280 558,03 грн, в т.ч. ПДВ.
Загальний обсяг споживання електричної енергії Позивачем зменшено і становив 944 609 кВт/год.
Ця додаткова угода, набирає чинності з моменту її підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін.
Сторони керуючись ч.3 ст.361 Цивільного кодексу України домовились, що всі умови цієї угоди розповсюджують свою дію на відносини, які виникли між сторонами з 01.01.2023.
Відповідно до умов додаткової угоди від 10.04.2023 №2 до договору ціна за 1 кВт/год складала 4,07523 грн з ПДВ.
У зв`язку з тим, що з 01.01.2023 набрала чинності Постанова НКРЕКП від 21.12.2022 № 1788 встановлено тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 430,25 грн/МВт*год ( без ПДВ).
Загальна сума розрахунків за цим Договором становила 4 280 556,55 грн ( з ПДВ).
Загальний обсяг споживання електричної енергії Позивачем зменшено і становив 932 553 кВт/год. Ця додаткова угода, набрала чинності з моменту її підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін.
Сторони, керуючись ч.3 ст.361 Цивільного кодексу України, домовились, що всі умови цієї угоди розповсюджують свою дію на відносини, які виникли між сторонами з 01.04.2023.
Додатковою угодою від 13.07.2023 №3 зменшено суму договору на 1,31 гривню. Загальна сума розрахунків за цим Договором становить 4 280 555,24 грн ( з ПДВ).
Загальний обсяг споживання електричної енергії Позивачем зменшено і становив 922 530 кВт/год.
Ціна за 1 кВт/год складала 4,07523 грн з ПДВ. З 01.07.2023 згідно Постанови НКРЕКП від 21.12.2022 № 1788 встановлюється тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 0,58212 грн/кВт*год ( з ПДВ).
Отже, загальна ціна за одиницю товару (1кВт*год) складала 4,65735 гривень.
Сторони домовились, що додаткова угода розповсюджує свою дію на відносини, які виникли між сторонами з 01.07.2023.
Додатковою угодою від 17.07.2023 №4 до Договору внесено зміни до Додатку №1 до листа - повідомлення в частині переліку об`єктів споживання.
Згідно умов додаткової угоди від 31.07.2023 №5 до договору про закупівлю електричної енергії №71031000001 від 29.12.2022 ціна за 1 кВт/год складала 4,79043 грн з ПДВ. У вищевказаній додатковій угоді зазначено, що з 01.07.2023 набирає чинності постанова НКРЕКП від 21.12.2022 №1788 і встановлюється тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 582,12 грн/МВт*год (з ПДВ).
Загальний обсяг споживання електричної енергії Позивачем зменшено і становив 824 355 кВт/год. Ця додаткова угода, набрала чинності з моменту її підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін.
Сторони, керуючись ч.3 ст.361 Цивільного кодексу України, домовились, що всі умови цієї угоди розповсюджують свою дію на відносини, які виникли між сторонами з 01.07.2023.
Відповідно до положень підпункту 2 пункту 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 (далі - Постанови КМУ №1178), істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема - погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. 
Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.
Відсоток збільшення ціни електричної енергії, без врахування тарифу на послуги оператора системи передачі, між ціною встановленою Договором та Додатковою угодою №5 від 31.07.2023 становив 17,55%.
Підставою для укладання даної Додаткової угоди був експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 26.07.2023 №О-259, у якому відображено коливання середньозважених ціни електроенергії за 20 днів липня (01-20 липня) 2023 року (3528,79 грн/МВт*год.) відносно 20 днів червня (01-20 червня) 2023 року (3 002,03 грн/МВт*год.), коливання середньозваженої ціни складає + 17,55%.
У цьому висновку зазначено, що інформація, яка надана в експертному висновку, має довідковий характер. Відповідно до відомостей, розміщених на веб-сайті ДП «Оператор ринку» (WWW.OREE.COM.UA), станом на 29.12.2022 (дата укладання Договору) середньозважена ціна на електроенергію РДН в Об`єднаній енергетичній системі України становила 3 403,84 грн/МВт*год., на 01.07.2023 (дата введення в дію Додаткової угоди №5) - 2 932,23 грн/МВт*год.
Тобто, підставою для внесення змін до істотних умов договору в частині збільшення ціни за одиницю товару (визначення відсотку її коливання) слугувала інформація, яка не містила дані про коливання ціни на ринку на час укладання договору від 29.12.2022 №71031000001 або останнього внесення змін до договору, оскільки додаткова угода від 13.07.2023 №3, діла з 01.07.2023 (врахована середньозважена ціна за період 01.06.2023 - 20.06.2023) та включала період після виникнення необхідності у внесенні відповідних змін, так як додаткова угода від 31.07.2023 №5 діяла з 01.07.2023 (врахована середньозважена ціна за період 01.07.2023-20.07.2023).
Згідно умов додаткової угоди від 29.08.2023 №6 до договору про закупівлю електричної енергії № 71031000001 від 29.12.2022 ціна за 1 кВт/год складає 5,35235 грн з ПДВ. 
Загальний обсяг споживання електричної енергії Позивачем становив 767 485 кВт/год. Ця додаткова угода, набирала чинності з моменту її підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін.
Сторони керуючись ч. 3 ст. 361 Цивільного кодексу України, домовились, що всі умови цієї угоди розповсюджують свою дію на відносини, які виникли між сторонами з 01.08.2023.
Підставою для укладання вказаної Додаткової угоди був експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 15.08.2023 №О-311, у якому відображалось коливання середньозважених цін електроенергії за І декаду серпня (01-10 серпня) 2023 року (4113,82 грн/МВт*год.), щодо ІІ декади липня (11-20 липня) 2023 року (3 681,96 грн/МВт*год.), коливання середньозваженої ціни складало + 11,73%.
У цьому висновку зазначено, що інформація, яка надана в експертному висновку, має довідковий характер. 
Відповідно до інформації, розміщеної на веб-сайті ДП «Оператор ринку» (WWW.OREE.COM.UA), станом на 29.12.2022 (дата укладання Договору) середньозважена ціна на електроенергію РДН в Об`єднаній енергетичній системі України становила 3 403,84 грн/МВт*год., на 01.08.2023 (дата введення
в дію Додаткової угоди №6) - 4 136,27 грн/МВт*год.
Таким чином, підставою для змін до істотних умов договору в частині збільшення ціни за одиницю товару (визначення відсотку її коливання) слугувала інформація, яка не містила дані про коливання ціни на ринку з моменту останнього внесення змін до договору - додаткова угода від 31.07.2023 №5 діяла з 01.07.2023 (врахована середньозважена ціна за період 11.07.2023-20.07.2023) та включала період після виникнення необхідності у внесенні відповідних змін, оскільки додаткова угода від 29.08.2023 №6 діяла з 01.08.2023 (врахована середньозважена ціна за період 01.08.2023 - 10.08.2023).
У зв`язку з чим, як зазначив Позивач, додаткові угоди №5 і №6 до договору про закупівлю електричної енергії від 29.12.2022 №71031000001 щодо збільшення ціни за одиницю товару, укладені з порушенням норм підпункту 2 пункту 19 Постанови КМУ №1178.
З матеріалів справи вбачається, що додатковою угодою від 29.11.2023 №7 ціна договору зменшена на 1 317 443,00 гривень.
Загальна сума розрахунків за договором становила 2 963 112,24 гривень.
Додатковою угодою від 08.12.2023 №8 продовжено дію договору до 31.01.2024.
Додатковою угодою від 29.12.2023 №9 ціна договору зменшена на 148 904,43 гривень. 
Загальна сума розрахунків за договором становила 2 814 207,81 гривень.

Джерела права, з яких виходить апеляційний суд при ухваленні судового рішення

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, Позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно пп. 2 п. 19 постанови Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 № 1178 "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування" (в редакції, чинній на момент укладення спірної додаткової угоди) (далі - Постанови КМУ №1178) істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10 і 13 (крім підпункту 13 пункту 13) цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару.
Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлено, що договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі» закупівлі здійснюються за принципами максимальної економії, ефективності та пропорційності.
Стаття 41 Закон України «Про публічні закупівлі» визначає основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього. Так, згідно ч. 1 даної статті договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Частиною 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов:
- відбувається за згодою сторін;
- порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації);
- підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником);
- ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%;
- збільшення ціни відбувається виключно пропорційно коливанню такої ціни на ринку;
- загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.
Фактично, законодавством визначено можливість вносити зміни до договорів про закупівлю за сукупністю вищезазначених умов.
В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За правилами ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
З вище наведених норм чинного законодавства вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару, якщо сторони договору про такі умови домовилися. Якщо сторони договору про таке умову не домовлялися, то зміна ціни товару в бік збільшення у результаті зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України , якщо вони змінилися настільки, що якби змінилися могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. 

Правова позиція суду апеляційної інстанції 

Як вбачається з апеляційної скарги, апелянт не погоджується із застосуванням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» щодо обмеження збільшення ціни за одиницю товару до 10%. Зокрема, апелянт зазначив, що суд першої інстанції помилково застосував цю норму, оскільки спірні додаткові угоди укладалися в період дії воєнного стану, на ці правовідносини поширюється дія постанови КМУ від 12.10.2022 №1178. Підпункт 2 пункту 19 цієї Постанови КМУ дозволяє змінювати ціну пропорційно коливанню цін на ринку декілька разів, і для таких змін не встановлено 10% обмеження. 
Надаючи правову оцінку цим доводам, колегія дійшла висновку про їх необґрунтованість.

Щодо доведення коливання ціни товару 

Скаржник апелює до того, що підпункт 2 пункту 19 Постанови КМУ №1178, не містить прямого обмеження у 10% та дозволяє змінювати ціну за одиницю товару пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку.
Проте колегія суддів наголошує, що відсутність у Постанові КМУ №1178 фіксованого відсоткового порогу (10%) не означає право постачальника змінювати ціну в довільному порядку чи на будь-який відсоток.
Основним критерієм легітимності такої зміни згідно з пп. 2 п. 19 Постанови КМУ №1178 є пропорційність. Тобто, будь-яке збільшення ціни в Додаткових угодах має бути математично та документально обґрунтованим і відповідати реальному відсотку зростання ринкової ціни на відповідний товар у конкретний проміжок часу.
Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 912/1580/18, від 02 грудня 2020 року у справі № 913/368/19, від 11 травня 2023 року у справі № 910/17520/21). Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.
Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, при укладанні Додаткових угод № 5 та № 6 Відповідачем було надано висновки Черкаської ТПП.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що за своєю правовою природою довідки та висновки торгово-промислових палат, які містять лише загальну інформацію про цінові діапазони на ринку, без прив`язки до динаміки зміни ціни саме того товару, що є предметом договору, та без порівняння з ціною на момент попередньої зміни, не є належним та достатнім доказом пропорційності коливання ціни.
Апелянтом не доведено, що відсоткове збільшення ціни за одиницю електроенергії за оскаржуваними додатковими угодами відповідало фактичному відсотку зростання середньоринкових показників на дату їх підписання. Натомість наявний у справі розрахунок Держаудитслужби свідчить про безпідставне завищення ціни та, як наслідок, надмірну сплату бюджетних коштів у сумі 403 469,14 грн.
З огляду на викладене, навіть за умови незастосування формального обмеження у 10%, спірні Додаткові угоди підлягають визнанню недійсними, оскільки вони суперечать принципу пропорційності та документальної обґрунтованості, встановленому спеціальною нормою - пунктом 19 Постанови КМУ №1178.
Тому довід скаржника про помилкове посилання суду першої інстанції на норми Закону не спростовує правильного по суті висновку суду про неправомірність зміни ціни за відсутності належного обґрунтування її ринкового коливання.
Також апелянт не погоджується з висновком суду про недоведеність факту коливання ціни, оскільки на його думку, підвищення ціни за додатковими угодами №5 та №6 було обґрунтоване експертними висновками Черкаської торгово-промислової палати, що повністю відповідає умовам укладеного договору. Крім того, апелянт вважає, що стала практика Верховного Суду підтверджує, що висновки торгово-промислової палати є належним доказом коливання ціни на ринку. 
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що експертні висновки Черкаської торгово-промислової палати (ТПП) є безумовним та достатнім доказом для зміни ціни договору, з огляду на таке.
Відповідно до сталої практики Верховного Суду (зокрема, постанови у справах №927/461/23, №905/1107/21, №911/3034/21), на яку посилається і сам скаржник, документи, що підтверджують коливання ціни, повинні містити дійсні показники цін на ринку саме того товару, який є предметом закупівлі, станом на дату, з якої почалося коливання, та на дату, коли воно досягло рівня, що зумовив необхідність зміни ціни договору.
Саме по собі посилання на висновок ТПП не звільняє сторону від обов`язку довести, що запропоноване збільшення ціни є пропорційним реальному коливанню ринкових показників. При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Аналізуючи надані Відповідачем висновки Черкаської ТПП, суд апеляційної інстанції встановив, що вони містять інформацію про середньоринкові ціни на електричну енергію в певному діапазоні («від... до...»), проте не відображають динаміку зміни ціни в порівнянні з показниками, що існували на момент укладення попередньої додаткової угоди або основного договору. 
Більше того, колегія суддів зазначає, що за змістом пп. 2 п. 19 Постанови КМУ №1178, зміна ціни допускається саме пропорційно коливанню. Апелянтом не надано суду розрахунку, який би підтверджував, що збільшення ціни за одиницю товару в Додаткових угодах № 5 та № 6 точно відповідає відсотковому зростанню ціни на ринку, зафіксованому у висновках ТПП.
Натомість наявний у матеріалах справи розрахунок Західного офісу Держаудитслужби чітко вказує на безпідставне завищення вартості одиниці товару, що призвело до збитків бюджету у розмірі 403 469,14 грн. Висновки ТПП у даному випадку не спростовують виявлене аудиторами арифметичне розходження між реальним ринковим коливанням та фактично встановленою в угодах ціною.
Посилання скаржника на висновки Черкаської ТПП як на беззаперечне та достатнє підтвердження правомірності укладення Додаткових угод № 5 та № 6 колегія суддів оцінює критично. Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2023 року у справі № 926/3244/22).
Як вбачається з матеріалів справи, надані Відповідачем висновки ТПП не містять порівняльного розрахунку зміни ринкової ціни відносно ціни, що діяла на момент укладення попередніх додаткових угод, та не доводять математичної пропорційності збільшення вартості за одиницю товару.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що самі лише посилання на висновки ТПП, без доведення факту відповідності (пропорційності) нової ціни ринковим показникам, не є належним доказом законності внесення змін до договору. Вказані документи носять загальний інформативний характер та не містять відомостей про неможливість виконання постачальником своїх зобов`язань за ціною, визначеною раніше.
Відхиляючи посилання апелянта на практику Верховного Суду, колегія суддів зауважує, що скаржник здійснює вибіркове тлумачення судових рішень. Усталена практика Верховного Суду (зокрема, у постановах від 16.02.2023 у справі № 903/383/22, від 07.09.2022 у справі № 922/3208/21) зводиться до того, що постачальник має не лише надати довідку ТПП, а й довести неможливість виконання договору за попередньою ціною, а також надати суду детальний розрахунок, який би підтверджував точну пропорційність зміни ціни в договорі до зміни ціни на ринку. Верховний Суд дійсно приймає довідки ТПП, але в комплексі з іншими доказами математичної пропорційності та неможливості виконання договору.
Згідно з положеннями статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Апелянт не виконав свого процесуального обов`язку та не надав суду жодного контррозрахунку, який би спростовував висновки Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області.
Застосовуючи стандарт вірогідності доказів (стаття 79 ГПК України), суд першої інстанції правомірно надав перевагу висновкам Держаудитслужби, оскільки вони ґрунтуються на точному арифметичному аналізі конкретних показників та підтверджують розмір надмірно сплачених бюджетних коштів (403 469,14 грн). Натомість висновки ТПП носять загально-інформаційний характер і не спростовують факту непропорційного збільшення ціни постачальником.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про належність висновків ТПП як вичерпного доказу коливання ціни не спростовують висновків суду першої інстанції та визнаються колегією суддів безпідставними.

Щодо збільшення ціни понад 10% ціни Договору 

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що спірними додатковими угодами №№ 5, 6 неправомірно, всупереч положень ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», було збільшено вартість електричної енергії.
В цьому контексті колегія враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24. Ця справа є релевантною до справи що розглядається по критеріях суб`єктного складу, обставинам справи та правовому регулюванню. 
Велика Палата, серед іншого виснувала таке.
«Висновки щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII
150. Отже, норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону № 922-VIII.
151. Інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII, який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.
152. Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону № 922-VIII.
153. Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.
154. До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
155. Велика Палата Верховного Суду з урахуванням наведеного вище аналізу нормативного припису пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, вважає, що зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10 % при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності.
156. Варто наголосити на тому, що, з`ясовуючи законодавчу еволюцію пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на нормативне закріплення подібної можливості у постанові КМУ № 1178, у підпункті 2 пункту 19 (в редакції постанови КМУ № 1067) якої, з-поміж іншого, визначено, що обмеження щодо збільшення ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 % застосовується щодо кожного окремого випадку збільшення ціни за одиницю товару (без обмеження кількості змін), а змінена ціна за одиницю товару не повинна перевищувати 50 % ціни за одиницю товару, що передбачена в початковому договорі про закупівлю.
157. Тобто положеннями постанови КМУ № 1178 (в редакції постанови КМУ від 01 вересня 2025 року № 1067), на відміну від норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, чітко визначені як можливість застосування 10-відсоткового обмеження щодо збільшення ціни щодо кожного окремого випадку збільшення (без обмеження кількості змін), а не в цілому до усіх внесених змін, так і граничне значення на рівні 50 %, на яке може бути змінена передбачена в початковому договорі про закупівлю ціна за одиницю товару, що вкотре додатково підтверджує, що приписи частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не передбачають можливість збільшення ціни за одиницю товару на 10 % під час кожного внесення змін до договору про закупівлю.
158. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду висновує, що зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Внесені зміни Законом № 1530-ІХ до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIIIне стосуються встановленої первісною редакцією цього Закону заборони збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
159. Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII,повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.».
Отже, колегія на виконання вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України враховує зазначені висновки Верховного суду, оскільки ця справа є релевантною до справи, що переглядається за фактичними суб`єктним складом, обставинами справи та правовим регулюванням. 

Щодо суперечливої поведінки 

Щодо доводів апелянта про порушення Позивачем принципу добросовісності та доктрини заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium), оскільки Позивач добровільно підписав спірні додаткові угоди та здійснив за ними оплату, колегія суддів зазначає таке.
Доктрина заборони суперечливої поведінки ґрунтується на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), яка є вираженням принципу добросовісності, закріпленого у статті 3 Цивільного кодексу України. Проте застосування цієї доктрини не є абсолютним і має враховувати правову природу спірних правовідносин.
У даній справі предметом спору є правомірність зміни істотних умов договору, укладеного за результатами процедури публічної закупівлі за бюджетні кошти. Колегія суддів наголошує, що у сфері публічних закупівель принцип «свободи договору» обмежений імперативними нормами Закону України «Про публічні закупівлі» та Постанови КМУ №1178. Ці норми мають на меті забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища та, перш за все, запобігання зловживанням при витрачанні публічних (бюджетних) коштів.
Підписання замовником додаткових угод та подальша оплата рахунків за завищеною ціною не можуть бути розцінені як «добровільне погодження» з порушенням закону, оскільки: 
- повноваження посадових осіб замовника щодо розпорядження бюджетними коштами обмежені законом. Дії, що суперечать інтересам держави чи територіальної громади (зокрема, безпідставне збільшення ціни), не можуть набувати легітимності через сам лише факт підписання документа;
- звернення замовника до суду з позовом про визнання недійсними угод, які призвели до нераціонального використання бюджетних коштів, є не «суперечливою поведінкою», а виконанням покладеного на орган місцевого самоврядування (чи державну установу) обов`язку щодо захисту майнових інтересів громади та відновлення законності;
- електрична енергія є товаром першої необхідності для функціонування об`єктів замовника. У ситуації загрози припинення постачання енергії, замовник часто перебуває у менш вигідній переговорній позиції порівняно з постачальником, який є професійним учасником ринку. 
Оскільки додаткові угоди №5 і №6, якими було підвищено ціни на електричну енергію, не мають належного документального обґрунтування, укладені в порушення вимог ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», то суд визнає їх недійсними з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено актом Держаудитслужби, зміна ціни відбулася з порушенням вимог щодо її обґрунтованості та пропорційності. За таких обставин, правочин, який суперечить імперативним нормам закону, є недійсним з моменту його вчинення. Подальша поведінка сторін (підписання, оплата) не може нівелювати факт невідповідності цього правочину вимогам закону.
З огляду на викладене, посилання апелянта на доктрину venire contra factum proprium є безпідставним, оскільки захист приватного інтересу постачальника у збереженні стабільності незаконно укладених додаткових угод не може превалювати над публічним інтересом, що полягає у законному та ефективному витрачанні бюджетних коштів.

Щодо застосування статті 1212 ЦК України

Розглядаючи доводи апелянта про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме щодо застосування статті 1212 ЦК України замість статті 216 ЦК України, колегія суддів зазначає таке.
Стаття 216 ЦК України регулює правові наслідки недійсності правочину і передбачає двосторонню реституцію - повернення сторін у стан, який існував до вчинення правочину. Проте, специфіка даного спору полягає у тому, що предметом договору є постачання електричної енергії - товару, який після споживання не може бути повернутий у натурі.
Згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду, стаття 1212 ЦК України має субсидіарний (додатковий) характер щодо інших категорій зобов`язань. Це означає, що положення глави 83 ЦК України застосовуються до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином, якщо спеціальна норма про наслідки недійсності (ст. 216 ЦК України) не забезпечує повного захисту порушеного права.
Оскільки додаткові угоди №5 та №6 визнані судом недійсними, правова підстава для сплати коштів у сумі, що перевищує ціну основного договору, відпала. Кошти, сплачені понад вартість, визначену законом та основним договором, є такими, що утримуються Відповідачем без достатньої правової підстави. У даному випадку саме стаття 1212 ЦК України є належним правовим інструментом для стягнення такої «різниці» (переплати), оскільки реституція у чистому вигляді (повернення всього отриманого обома сторонами) є неможливою та призвела б до порушення балансу інтересів.
Щодо аргументів апелянта про те, що Позивач знав про відсутність обов`язку сплачувати кошти (посилаючись на частину 1 статті 1215 ЦК України), колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 1215 ЦК України, яка обмежує повернення безпідставно набутого майна, якщо потерпілий знав про відсутність обов`язку, не може бути застосована до правовідносин у сфері публічних закупівель, оскільки:
- Позивач є бюджетною установою, яка розпоряджається публічними коштами. Посадові особи замовника не мають повноважень на свій розсуд «дарувати» або добровільно передавати кошти постачальнику всупереч вимогам Закону України «Про публічні закупівлі;
- переплата була виявлена органом державного фінансового контролю (Держаудитслужбою) як порушення законодавства.
Усвідомлення чи неусвідомлення посадовими особами замовника незаконності угод на момент їх підписання не легітимізує факт втрати бюджетних коштів і не створює для постачальника права на їх утримання. Захист публічного порядку та інтересів громади у цьому випадку переважає над приватними інтересами сторін договору.
Отже, суд першої інстанції вірно кваліфікував правовідносини сторін за статтею 1212 ЦК України, а посилання апелянта на статтю 1215 ЦК України є помилковими.
В цьому контексті колегія так само враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду в аналогічній справі. Оскільки зазначені додаткові угоди є недійсними та не породжують правових наслідків, то підстава для оплати електричної енергії за встановленою у них ціною відпала, а тому грошові кошти, на підставі норм статей 216, 1212 ЦК України, у заявленому Позивачем розмірі Відповідач має повернути, і суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про стягнення з Відповідача цих коштів (див. пункти 71, 72, 82 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі №922/2321/22, п. 181 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2025 року у справі №920/19/24).

Щодо посилань апелянта на правові висновки Верховного Суду у інших справах

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо безпідставного посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду у справах, які, на думку скаржника, не є подібними до даної справи, з огляду на таке.
Питання подібності правовідносин неодноразово досліджувалося Великою Палатою Верховного Суду, яка сформована у багатьох постановах (наприклад, у справах №910/12294/19, №922/989/18, №233/2021/19 та інших). Зокрема, Велика Палата роз`яснила, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. При цьому ознаки подібності не означають повної тотожності обставин справи, а вказують на схожість за суттєвими ознаками.
У справі що розглядається, предметом спору є визнання недійсними додаткових угод до договору про закупівлю електроенергії за бюджетні кошти, якими було збільшено ціну за одиницю товару без належного підтвердження ринкових коливань.
Суд першої інстанції, посилаючись на практику Верховного Суду (зокрема, у справах №927/461/23, №911/3034/21), керувався правовими висновками щодо:
- обов`язку сторін доводити не лише сам факт коливання ціни, а й пропорційність такого коливання змінам у договорі;
- стандарту доказування, згідно з яким довідка ТПП не є абсолютним доказом за відсутності математичного обґрунтування нової ціни;
- пріоритету захисту публічних (бюджетних) інтересів у сфері закупівель над приватним принципом свободи договору.
Аргумент апелянта про те, що зазначені справи не є подібними через відмінності у датах укладення угод або технічних характеристиках закупівель, є юридично неспроможним. Суттєвим для застосування висновків Верховного Суду є схожість правового регулювання (Закон України «Про публічні закупівлі», Постанови КМУ №1178) та однотипність правового питання (чи є законною зміна ціни за відсутності належного обґрунтування).
Колегія суддів наголошує, що принцип єдності судової практики (ст. 236 ГПК України) вимагає від судів дотримання однакових підходів до вирішення аналогічних правових проблем. Правові висновки Верховного Суду щодо «пропорційності» та «належного підтвердження коливання цін» є універсальними для всієї категорії спорів, що випливають із процедур публічних закупівель, незалежно від незначних розбіжностей у фактичних обставинах конкретної справи.
З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано врахував актуальну практику Верховного Суду, яка напряму стосується правового питання, що є предметом розгляду в даній справі. 
Враховуючи викладене колегія констатує, що усі доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про обґрунтованість позову.
В контексті викладено колегія враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Європейський суд з прав людини також зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Отже, у справі що переглядається, суд першої інстанції належним чином суду зазначив підстави, на яких воно ґрунтуються.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги 

Згідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів встановила, що оскаржене рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, підстави для його зміни чи скасування в розумінні приписів статті 277 ГПК України відсутні. Натомість викладені в апеляційні скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Судові витрати

Згідно вимог статті 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати покладаються на апелянта. 
Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Черкаської області від 21.01.2025 у справі №925/1166/24 залишити без змін. 
Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст судового рішення складено та підписано, - 14.05.2026. 

Головуючий суддя В.А. Корсак 

Судді С.О. Алданова

О.О. Євсіков