Справа № 685/1046/25
Провадження № 2/685/119/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2026 року       селище Теофіполь

Теофіпольський районний суд Хмельницької області
в складі головуючої судді Бурлак Г.І.
з участю секретаря Ковальчука О.С.
позивача   ОСОБА_1 
представника позивача  ОСОБА_2 
представника відповідача ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Теофіполь справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування - Наркевицька селищна рада про позбавлення батьківських прав, 
встановив:
позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, мотивуючи його тим, що 10.01.2012 між нею та ОСОБА_4 був укладений шлюб, від якого у них народилося двоє дочок - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 30.01.2025 року у справі № 685/627/24 шлюб між нею та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Батько дівчат ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо їх виховання, не цікавився їх навчанням, здоров`ям, матеріально не допомагає. З листопада 2018 року відповідач розірвав будь-які відносини не тільки з нею, а й з дітьми. Волочиським районним судом Хмельницької області у справі № 671/409/25 від 13.03.2025 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) платника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.03.2025 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Однак, відповідач аліментів не сплачує, внаслідок чого має заборгованість станом на 15.0.2025 у розмірі 29057,03 грн, будь-якої іншої матеріальної допомоги на утримання дочок не надає і ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо матеріального утримання дітей. Старша дочка ОСОБА_7 навчається в 8 класі Наркевицького ліцею, а молодша ОСОБА_8 - у 1 класі Бокиївської гімназії Війтовецької селищної ради, вона, як мати, самостійно забезпечує потреби дітей у харчуванні, одязі, взутті та інші витрати, пов`язані з розвитком їх здібностей. Батько дітей жодного разу до навчальних закладів (як дошкільного так і ліцею) не приходив, контакту із вчителями (вихователями) не підтримує, успіхами дітей не цікавиться, батьківські збори жодного разу не відвідував та не приймав будь-якої участі у житті дочок, з листопада 2018 року проживає окремо в іншому населеному пункті, участі у їх вихованні не приймає, з дочками не зустрічався, не провідував їх, навіть не телефонував їм, не вітав з ювілеями та навіть не виявляв жодного бажання зустрітися та поспілкуватись з рідними дітьми і прийняти участь у їх вихованні, оскільки його взагалі не цікавить як зростають його доньки, їх життям, успіхами у навчанні та станом здоров`я. У дочок до відповідача, як до батька, немає ніяких почуттів, оскільки вони не сприймають його як батька, бо не знають його, він для них є фактично чужою людиною, оскільки від свого народження (особливо молодша донька) вони виросли без його участі у вихованні та батьківського піклування і всі ці роки він зовсім не цікавився їх життям. Крім того, 18.04.2025 вона уклала шлюб з ОСОБА_9 і у них від шлюбу народився син - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Між вітчимом та її дочками склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дітей, їх повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей, діти зростають в сім`ї, де панує взаємоповага, любов та відчувають свою захищеність. На підставі зазначеного, для захисту найкращих інтересів дочок та піклуючись про їх майбутнє, просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно дочок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та стягнути з нього на її користь судові витрати.
В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, позивач пояснила, що з грудня 2023 року ОСОБА_11 поїхав у невідомому напрямку, і де він, вона не знає. Вона працювала в Укрзалізниці провідницею, оскільки діти залишалися самі, вона їх забрала до мами і з того часу ОСОБА_11 жодного разу матеріально їй не допомагав утримувати дітей. Вона один раз до нього телефонувала та попросила грошей для дітей, однак він сказав що сам не має і не дав. Вона жодним чином не перешкоджає дітям спілкуватися з батьком, ОСОБА_7 спочатку намагалася з ним підтримувати відносини, але він не цікавився нею, не брав трубку коли вона телефонувала, тому вона перестала до нього телефонувати. Відповідач знає де вони проживають, однак жодного разу не відвідав дітей. Молодша донька його не згадує, не запитує про тата. Позов про розірвання шлюбу вона подала ще в червні 2024 року. Де відповідач зараз вона не знає, в мережі інтернет він є, однак на зв`язок не виходить. Каміла одного разу показувала їй його фото в інстаграмі з іншою жінкою і після цього, вона образилася на батька, що він на неї немає часу. Просить позовні вимоги задовольнити та позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно дочок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також стягнути з нього на її користь судові витрати.
В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, зазначила, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньок . З 2023 року відповідач перебуває за кордоном, тому не знав, що відносно нього відкрито виконавче провадження зі стягнення аліментів, після подання позову про позбавлення батьківських прав він погасив заборгованість за аліментами. Також зазначила, що до 2024 року відповідач спілкувався із своїми дітьми по телефону, висилав їм кошти, а з 2024 року позивач обмежила контакти, заблокувала номер, тому відповідач був змушений передавати гроші та подарунки донькам через третіх осіб, зокрема, передав ноутбук та солодощі через ОСОБА_12 . Враховуючи, що позбавлення батьківських прав це крайня міра, відповідач не проявляв умисних дій чи бездіяльності стосовно виховання та утримання своїх доньок, просить у задоволенні позову відмовити.
Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у його відсутності .
В судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_5 проти позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 не заперечила, пояснила, що вона навчається у 8 класі, тато на перший дзвоник не приходив, і взагалі жодного разу до школи не приходив. З 1 по 6 клас вона навчалася у с-щі Базалія і вона не пам`ятає, щоб батько приходив у школу. З 2023 року вони виїхали з Базалії, після того він не дзвонив і не писав, тато знає її номер телефону, вона його не змінювала. Коли вони жили з татом, то він також ними не цікавився, кудись поїхав. Мама військовий медик, тому вони переїхали до бабусі у с. Дзеленці, вона ходила у школу у с-щі Наркевичі. Вона до тата телефонувала не раз, але він трубки не брав. З 2023 року він з ними не спілкується, не телефонує, не вітає. 
Вислухавши пояснення учасників провадження, свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). 
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України від 26 квітня 2001 року «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
У статтях 7, 155 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.
Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема від 24 жовтня 2024 року в справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22 та інших.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).
Відповідні положення, закріплені у статті 171 Сімейного кодексу України, згідно з якими думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що вона є сусідкою позивачки у с. Дзеленці та знайома з нею три роки, їх доньки ходили разом у дитячий садочок, а зараз навчаються у першому класі Бокиївської гімназії. ОСОБА_4 вона не бачила ніколи. Каріна жодного разу не згадувала батька, він жодного разу не приходив у школу, не відвідував заходів у школі.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показала, що вона проживає у с. Порохня і є хресною мамою ОСОБА_7, знає їх дуже давно. Нічого поганого відносно ОСОБА_15 вона сказати не може, він перебивався тимчасовими заробітками. З ОСОБА_16 вона не спілкується, бачила його десь 5-6 років тому, що до початку війни. В останній раз ОСОБА_7 жалілася, що батько не спілкується з нею, не телефонує їй, а коли вона дзвонить йому, то він не бере трубку. 
В судовому засіданні встановлено, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвами про народженням та свідоцтвом про шлюб. Рішенням Теофіпольського райсуду від 30.01.2025 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (рішення набрало законної сили 04.03.2025). Відповідно до витягів з Реєстру територіальної громади неповнолітні ОСОБА_17 та ОСОБА_18 зареєстровані з матір`ю за адресою АДРЕСА_2 . Згідно з актом обстеження умов проживання від 17.09.2025 неповнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 поживають з матір`ю, бабусею ( ОСОБА_19 ) та братом ОСОБА_20 , 2025 року народження за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання для дітей створені добрі. Волочиським районним судом Хмельницької області у справі № 671/409/25 від 13.03.2025 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) платника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.03.2025 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості у ОСОБА_4 станом на вересень 2025 є заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 29057,03 грн.  Згідно з характеристикою та довідкою з місць навчання ОСОБА_17 та ОСОБА_18 характеризується позитивно, їх батько ОСОБА_21 успіхами дочок не цікавиться, батьківські збори не відвідує, з класними керівниками не спілкується. Відповідно до висновку виконавчого комітету Наркевицької селищної ради Хмельницької області, як органу опіки та піклування від 10.02.2026 ОСОБА_4 доцільно позбавити батьківських прав відносно дочок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . 
При вирішенні позову суд приймає до уваги , що відповідач з 11.12.2023 перебуває за кордоном (що підтверджується довідкою Держприкордонслужби), станом на день розгляду справи погасив заборгованість за аліментами та наполягає на тому, що прикладе всі зусилля для налагодження відносин із дітьми, тому суд вважає за необхідне дати йому шанс на відновлення спілкування із доньками, однак зауважує, що відповідач зобов`язаний не лише сплачувати аліменти, а й брати участь у вихованні дітей - постійно спілкуватися з ними, цікавитися їх життям, інтересами, здоров`ям, навчанням. Суд також зауважує, що відповідач має можливість отримати номери телефонів класних керівників доньок , долучитися до групових чатів школи, що дасть йому можливість приймати участь у житті школи та навчанні дітей.
Оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов переконання, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньок ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є передчасним. Разом з тим, суд зазначає, що у випадку, коли відповідач не буде здійснювати заходи, спрямовані на відновлення його спілкування з дітьми, не буде цікавитися їх життям, здоров`ям, інтересами, навчанням, то в подальшому позивач не позбавлена права звернутися до суду із позовом про позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ст. 165 СК України , правом на звернення до суду з таким позовом має і сама дитина, яка досягла 14 років.
Керуючись ст.164 СК України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, Законом України «Про охорону дитинства», ст. 12, 81, 89, 259-265 ЦПК України, районний суд, 
ухвалив:
у задоволені позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування - Наркевицька селищна рада про позбавлення батьківських праввідмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Хмельницького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 статті 358 цього Кодексу.

Головуюча