Справа № 577/1502/26 
Провадження № 2/577/1098/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

26 червня 2026 року  

Суддя Конотопського міськрайонного суду Сумської області Кравченко В.О. розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 659848 грн. 17 коп. завданих збитків,-

ВСТАНОВИВ:

У поданому позові ПрАТ «СК «АРКС» просить стягнути з ОСОБА_1 завдані збитки у розмірі 659 848,17 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 7 918,20 грн.
На обґрунтування у зверненні вказано, що 29.01.2016 року між ПрАТ «СК «АРКС» та ОСОБА_1 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №25198а9кг (далі - Договір).
Предметом даного Договору були майнові інтереси Відповідача, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mercedes», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».
28.04.2019 року ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen», д.р.н. « НОМЕР_2 », допустила зіткнення з транспортним засобом «Mercedes», д.р.н. « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_1 . 
Внаслідок ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.
Відповідно до Постанови суду ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 124, 122-4 КУпАП.
Із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся Відповідач, як страхувальник та надав всі необхідні документи.
Враховуючи ст. 979 ЦК України та відповідно до вищезазначеної заяви і наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт, на підставі якого АТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 759 848,17 грн. на користь ОСОБА_1 .
Оскільки, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована АТ «СК «ТАС» (ПРИВАТНЕ), то остання, керуючись ст. ст. 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодувала АТ «СК «АРКС» страхове відшкодування в розмірі 100 000,00 грн.
Проте, під час досудового врегулювання було встановлено, що Відповідач отримав компенсацію завданої шкоди транспортному засобу Mercedes, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , від ОСОБА_2 , який є власником транспортного засобу Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та чоловіком ОСОБА_3 , тобто винної особи в ДТП, що мало місце 28.04.2019 р. Дана обставина підтверджується розписками від 13.05.2019 р. та 01.12.2019 р.
Згідно п. 29.24 договору № 25198а9кг, якщо Страхувальник (Вигодонабувач) або особа, зазначена в розділі 8 Договору, або представник Страхувальника (Вигодонабувача) одержали відшкодування збитків від особи, винної в заподіянні цих збитків, Страхувальник зобов`язаний в 10-денний строк повернути Страховику одержане страхове відшкодування (якщо відшкодування здійснене), чи заявити про цей факт Страховику для врахування при здійсненні відшкодування. Якщо збитки відшкодовані третіми особами частково і менші необхідного страхового відшкодування згідно з умовами Договору, то страхове відшкодування виплачується за вирахуванням сум, одержаних Страхувальником або особою, зазначеною в розділі 8 Договору, від осіб, відповідальних за заподіяні збитки.
Враховуючи вищевказане, страхове відшкодування, яке було виплачено АТ «СК «АРКС» на користь ОСОБА_1 , слід вважати безпідставно набутим та яке підлягає поверненню відповідно до ст. 1212 ЦК України.
Таким чином, у Відповідача виникло зобов`язання перед Позивачем повернути безпідставно набуте майно в розмірі 659 848,17 грн.
Крім того, зазначено, що ПрАТ «СК «АРКС» є правонаступником Акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування».
Ухвалою суду від 26.03.2026 року по справі відкрито провадження та, враховуючи норми ст.ст. 274, 279 ЦПК України, постановлено розгляд справи провести у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Вказана ухвала доставлена позивачу до електронного кабінету, а відповідачу та третім особам за відомим місцем останньої реєстрації, заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не надійшло. 
Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання управління адміністративних послуг Конотопської міської ради Сумської області місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 20.07.2016 по 23.09.2022 (а.с. 73). На даний час відомості щодо реєстрації місця проживання відповідача відсутні, у зв`язку з чим останній був викликаний до суду в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Водночас процесуальні документи, направлені відповідачу поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням за останнім відомим місцем проживання, були повернуті суду з відміткою «адресат відсутній» (а.с. 76-79). 
Треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 правом надання письмових пояснень не скористалися.
Суд, ознайомившись з доводами викладеними в позові, а також представленими доказами дійшов такого висновку.
За положеннями ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У разі, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно із ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК).

За змістом ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Статтею 11 ЦК передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Приписами ст. 526 ЦК унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.09.2024 року у справі № 278/2111/23 (провадження № 61-5586 св 24) зроблений наступний правовий висновок. 
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав і законних інтересів осіб. Такі права та законні інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити в рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Отже, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20, провадження № 12-20гс22).
У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права чи інтересу та припинення дій, які порушують це право або інтерес. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу в потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. При цьому правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»).
Застосування судом цього принципу полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах: від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19; від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, провадження № 14-20цс21 та інших.
У розглядуваному позові, з посиланням на норми ст. 1212 ЦК, ставиться питання про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів при тому, що вимоги фактично обгрунтовуються не виконанням останнім договірних зобов`язань, а саме повернення одержаного страхового відшкодування у випадку одержання відшкодування збитків від особи, винної в заподіянні цих збитків.
Стягнення коштів за ст. 1212 ЦК України — це спосіб захисту, який застосовується, якщо відповідач набув гроші або зберіг їх у себе за рахунок позивача без достатньої правової підстави. 
Проте, зазначена норма не застосовується, якщо між сторонами існують договірні відносини, а кошти були перераховані в рахунок виконання договірних зобов`язань. 
Як вказувалося вище, принцип «jura novit curia» («суд знає закони») застосовується у тому випадку, коли позивач обґрунтовує свій позов саме такими обставинами, проте помилково посилається на певні норми права.
Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах: від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19; від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, провадження № 14-20цс21 та інших.
Із матеріалів справи видно, що 29.01.2016 року між АТ «Страхова компанія «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК «АРКС», даний факт загальновідомий, а тому не підлягає доказуванню, та ОСОБА_1 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 25198а9кг.
Предметом даного Договору були майнові інтереси Відповідача, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mercedes», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » (а.с. 9-16).
28.04.2019 року сталося ДТП, внаслідок якого зазначений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 отримав пошкодження. Винною у пригоді визнана ОСОБА_3 , котра керувала автомобілем «Volkswagen», д.р.н. « НОМЕР_2 », цивільно-правова відповідальність якої була застрахована АТ «СК «ТАС» (а.с. 17).
На підставі заяви ОСОБА_1 ПрАТ «СК «АРКС» виплатило власнику транспортного засобу ОСОБА_4 страхове відшкодування, згідно Акту № АХА 2469197 від 29.05.2019 року, в сумі 736223,17 грн. (а.с. 20-56, 57, 60).
Оскільки, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована АТ «СК «ТАС» (ПРИВАТНЕ), то останнє відшкодувало АТ «СК «АРКС» страхове відшкодування в розмірі 100 000,00 грн. (а.с. 61-63).
Проте, з часом встановлено, що ОСОБА_1 отримав компенсацію завданої шкоди транспортному засобу Mercedes, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ще і від ОСОБА_2 , який є власником транспортного засобу Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та чоловіком ОСОБА_3 , яка була визнана винною у ДТП, що мало місце 28.04.2019 р.
Дана обставина підтверджується розписками від 13.05.2019 р. та від 01.12.2019 р. про отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 на відшкодування завданих збитків 17000 та 3000 доларів США відповідно (а.с. 64).
За офіційним курсом НБУ станом на:
- 13.05.2019 року (перша виплата) 100 доларів США коштували 2620,58 грн., відповідно 17000 доларів – 445498,60 грн.;
- 01.12.2019 року (друга виплата) 100 доларів США – 2403,55 грн., відповідно 3000 доларів – 72106,50 грн.
Відтак, на відшкодування завданих збитків ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 517605,10 грн., що є частковим відшкодуванням. 
Відповідно до п. 29.24 договору № 25198а9кг, якщо Страхувальник (Вигодонабувач) або особа, зазначена в розділі 8 Договору, або представник Страхувальника (Вигодонабувача) одержали відшкодування збитків від особи, винної в заподіянні цих збитків, Страхувальник зобов`язаний в 10-денний строк повернути Страховику одержане страхове відшкодування (якщо відшкодування здійснене), чи заявити про цей факт Страховику для врахування при здійсненні відшкодування. Якщо збитки відшкодовані третіми особами частково і менші необхідного страхового відшкодування згідно з умовами Договору, то страхове відшкодування виплачується за вирахуванням сум, одержаних Страхувальником або особою, зазначеною в розділі 8 Договору, від осіб, відповідальних за заподіяні збитки.
Отже, ОСОБА_1 повинен повернути позивачу страхове відшкодування в розмірі саме 517605,10 грн., одержаних від ОСОБА_2 , як третьої особи, на відшкодування завданих збитків, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню частково, а відтак, судові витрати понесені позивачем повинні бути відшкодовані пропорційно до задоволених вимог.
Керуючись: ст.ст. 15, 16, 626, 509, 526 ЦК України, ст.ст. 5, 10-13, 141, 263-265 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 659848 грн. 17 коп. задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська,8, ЄДРПОУ 20474912) 517 605,10 грн., а також 6211,27 грн. на відшкодування понесених судових витрат, всього ж 523 816,37 грн.
Рішення може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання.  

Суддя Кравченко В.  О.