Єдиний унікальний номер № 362/4212/25 
Провадження № 1-кп/362/306/26 
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.05.2026 місто Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області під головуванням судді ОСОБА_1 розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia), кримінальне провадження (№ ЄРДР № 62024100130003377 від 29.10.2024) за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,  ОСОБА_2 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Борова Фастівського району Київської області, РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, українця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 12.08.2024 проживав за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, 
Учасники провадження:
секретар судового засідання       ОСОБА_3 ,
прокурор          ОСОБА_4 ,
захисник         ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
29 серпня 2024 в умовах воєнного стану військовослужбовець військової служби за контрактом, який перебував на посаді молодшого спеціаліста групи секретного документального забезпечення 25 дивізіону - стрільця-зенітника зенітного ракетного відділення 1138 взводу охорони військової частини НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_2 , перебуваючи, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 238 від 11.08.2024, з 12.08.2024 по 28.08.2024 у першій частині щорічної основної відпустки, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій з метою ухилення від проходження військової служби, без поважних причин та без дозволу командирів (начальників), не з`явився до розташування зенітного ракетного відділення 1138 взводу охорони військової частини НОМЕР_2 , а саме: у військове містечко № НОМЕР_3 в АДРЕСА_3 . Заходів для повернення до місця служби та військової частини НОМЕР_2 не приймав, а також до інших органів військового управління та правоохоронних органів, час проводив на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби. 

Кваліфікація діяння та застосування кримінального закону
Дії ОСОБА_2 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 408 КК України як дезертирство, тобто нез`явлення з відпустки на службу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Докази, надані стороною обвинувачення, на підтвердження винуватості особи
Свідок ОСОБА_6  в судовому засіданні показав, що був т.в.о. командира обвинуваченого, разом служили, мали звичайні службові стосунки. ОСОБА_2 - нормальний, адекватний хлопчина, зальотів ніяких в нього не було, відповідальний, воював з 2023 року, однак після відрядження, яке тривало 6 місяців на Харківському напрямку, де командири добре відгукувалися про нього, він дуже змінився. ОСОБА_2 після відрядження мав право на відпустку, і він, ОСОБА_6 , дав на це дозвіл, але для виїзду за кордон дозвіл надає вищестояще командування. Перед виходом з відпустки ОСОБА_2 подзвонив йому і попередив, що залишається у сестри в Норвегії, сказав, що, якщо повернеться, то знову попаде на передову і може загинути, а так, якщо залишиться, то буде живим. Він, ОСОБА_6 , попередив ОСОБА_2 про наслідки самовільного залишення частини, зокрема про кримінальну відповідальність, однак останній вказав, що так вирішив.
Свідок ОСОБА_7  в судовому засіданні показав, що служив разом з обвинуваченим більше шести місяців, хоча і був старшим за нього, нормально спілкувалися. ОСОБА_2 непоганий хлопець, просто молодий, по службі в нього все було нормально, поїхав навіть на передову. Він був у відрядженні на Харківському напрямку, звідки приїхав переляканим і написав заяву на відпустку, щоб поїхати до сестри за кордон. До цього він вже їздив до сестри один раз та повернувся. Однак цього разу виїхав і по телефону сказав, що не повернеться. На його думку, причиною стало те, що він злякався, що його знову направлять на передову.
Стороною обвинувачення, під час судового розгляду в порядку спеціального судового провадження кримінального провадження у відношенні ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, надано для дослідження наступні письмові докази:
- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого на підставі заяви про вчинення кримінального правопорушення від 22.10.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.10.2024 за № 62024100130003377 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, відносно ОСОБА_2 ;
- копію матеріалів службового розслідування щодо уточнення причин та умов, що сприяли нез`явленню вчасно на службу без поважних причин, вчиненого в умовах воєнного стану військовослужбовцем військової служби за контрактом стрільцем-зенітником зенітного ракетного відділення 1138 взводу охорони військової частини НОМЕР_2 солдатом ОСОБА_2 , а також встановлення ступеня вини військовослужбовця чи посадових осіб підрозділу, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, за результатами якого запропоновано за порушення вимог абзаців 2, 4, 5 ст. 11, абзацу 1 статті 49, абзаців 8, 9, 16 статті 128 Статуту внутрішньої служби, абзаців 2, 6 статті 4 Дисциплінарного статуту, притягнути солдата ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності; у зв`язку з тим, що у його діянні вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, матеріали службового розслідування направити до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві;
- копію військового квитка серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_2 ;
- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 260 від 29.08.2024, відповідно до якого солдату ОСОБА_2 , стрільцю-зенітнику зенітного ракетного відділення 1138 взводу охорони припинено виплату грошового забезпечення з 29.08.2024 у зв`язку з невиходом на службу після закінчення основної відпустки;
- контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, укладений між Міністерством оборони України та ОСОБА_2 22.12.2020;
- витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 392 від 22.12.2023 про продовження строку контракту солдату ОСОБА_2 з 22.12.2023 до оголошення демобілізації;
- витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_5 № 108 від 10.06.2022, відповідно до якого солдат військової служби за контрактом ОСОБА_2 - стрілець взводу охорони роти охорони батальйону забезпечення вибув до нового місця служби в АДРЕСА_4 ;
- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 148 від 10.06.2022, відповідно до якого ОСОБА_2 з 10.06.2022 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення
- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 261 від 25.08.2023, відповідно до якого солдат ОСОБА_2 приступив до виконання обов`язків за посадою стрільця-зенітника зенітного ракетного відділення 1138 взводу охорони;
- функціональні обов`язки стрільця зенітника, підписані солдатом ОСОБА_8 13.10.2023;
- довідку військово-лікарської комісії № 2395 від 19.04.2024, відповідно до якої ОСОБА_2 придатний до служби у морській піхоті;
- доповідь про набуття ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем військової служби за контрактом стрільцем-зенітником зенітного ракетного відділення 1138 взводу охорони військової частини НОМЕР_2 солдатом ОСОБА_2 ;
- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого на підставі заяви про вчинення кримінального правопорушення від 22.10.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.10.2024 за № 62024100130003377 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відносно ОСОБА_2 ;
- рапорт слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області, відповідно до якого 22.03.2025 ним був здійснений дзвінок за допомогою месенджеру «WhatsApp» на номер мобільного телефону НОМЕР_6 . В ході розмови з ОСОБА_2 останній повідомив, що на даний час перебуває за кордоном, а саме: у м. Осло Королівства Норвегії, де проживає його сестра ОСОБА_9 , намірів повернення до території України та повернення на військову службу не має, про те, що він перебуває у СЗЧ з серпня місяця 2024 знає достовірно;
- скріншоти переписки з ОСОБА_2 в месенджері «WhatsApp», де ОСОБА_2 вказує, що він в СЗЧ з серпня, та де йому повідомляють, що відносно нього 29.10.2024 зареєстрували кримінальне провадження за ч. 5 ст. 407 КК України, в подальшому ОСОБА_2 підтвердив, що отримав файл із повідомленням про підозру та прочитав його, також вказав, що його позиція не змінилася, якщо і планує повертатися в Україну, то, «можливо, колись в якості туриста»;
- інформацію Адміністрації Державної прикордонної служби України, відповідно до якої ОСОБА_10 16.08.2024 о 21:17 перетнув державний кордон України (напрям перетину - виїзд);
- постанову про зміну кваліфікації кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР за № 62024100130003377 від 29.10.2024 з ч. 5 ст. 407 на ч. 4 ст. 408;
- постанову про оголошення в міжнародний розшук підозрюваного ОСОБА_2 від 25.04.2025.
Стороною захисту письмові докази не надавалися, про допит свідків не заявлялось.

В судових дебатах: 
Позиція сторони обвинувачення
Прокурор зазначив, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, знайшли своє підтвердження в повному обсязі, його дії кваліфіковано вірно і обґрунтовано, а винуватість обвинуваченого повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами, та просив визнати ОСОБА_2 винним та призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.
Позиція сторони захисту
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 просив врахувати позитивну характеристику на обвинуваченого, те, що він приймав участь у бойових діях, просив призначити мінімальне покарання.

Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення.
Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. 
Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, суд визнає їх належними та допустимими, оскільки вони зібрані у відповідності до вимог КПК України. 
Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в такій конкретній ситуації, вважає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, повністю доведена. 

Мотиви суду при призначенні покарання. Обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання.
При призначенні покарання суд враховує, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 
За п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Вирішуючи питання про покарання, відповідно до статті 65 КК України,суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, за формою вини - умисним; суспільну небезпеку злочину; обставини скоєного кримінального правопорушення; особу винного, який на обліках не перебуває; за місцем служби характеризується позитивно, за місцем проживання характеризується посередньо, брав участь в бойових діях, раніше до кримінальної відповідальності не притягався.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_2 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи все вище зазначене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 408 КК України. 
Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, і, таким чином, сприятиме досягненню визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції.
Підстав для застосування положень ст. 69 КК України або звільнення від відбування покарання з випробуванням в порядку ст. 75 КК України, суд не вбачає, адже підставою для застосування положень ст. 69 КК України є наявність принаймні кількох пом`якшуючих вину обставин, а дані про особу обвинуваченого в контексті приписів ст. 75 КК України не є достатніми для прийняття рішення про можливість виправлення ОСОБА_2 без призначення покарання, яке він має відбувати реально. Зокрема, ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем, тривалий час відсутній у військовій частині та на даний час продовжує перебувати за кордоном, не вживаючи будь-яких дій для повернення на службу, натомість вказує, що наміру такого не має, що свідчить про негативне ставлення до служби та свого військового обов`язку, ганебний приклад нехтування вимогами військової дисципліни, що підриває боєздатність Збройних Сил України в цілому.
Таким чином, звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, за обставин цього кримінального провадження, не зможе забезпечити реалізацію приписів статей 50, 65 КК України. В умовах воєнного стану, коли військовослужбовці виконують свій військовий обов`язок безпосередньо у регіонах ведення бойових дій, ризикуючи своїм життям, захищаючи суверенітет України, звільнення військовослужбовців, які ухиляються від виконання таких обов`язків, від відбування покарання з випробуванням демотивує та знижує рівень військової дисципліни і боєготовність підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань, що є неприпустимим наслідком такого правозастосування.
Така позиція узгоджується з позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України в справі № 336/5209/22 від 30 січня 2024 року.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Витрати на залучення експертів в даному кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.
Ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27.05.2025надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування (in absentia) у кримінальному провадженні № 62024100130003377 від 29.10.2024 стосовно підозрюваного ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.
Повістки про виклик підозрюваного надсилалися за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, публікувалися на сайті Офісу Генерального прокурора України, а також у газеті «Урядовий кур`єр», а процесуальні документи, що підлягали врученню обвинуваченому, надсилалися захиснику, а також ОСОБА_2 в електронному вигляді, які він отримав та ознайомився, що підтвердив.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області постановлено судовий розгляд кримінального провадження у відношенні ОСОБА_2 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 408 КК України здійснювати за відсутності обвинуваченого (in absentia) в порядку спеціального судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_2 про дату, час та місце судових засідань був повідомлений в порядку ст. 323 КПК України зокрема шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Васильківського міськрайонного суду Київської області, сайті Офісу Генерального прокурора України, а також у газеті «Голос України».
Крім того, захисник обвинуваченого пояснив, що у телефонному режимі повідомляв свого підзахисного про дату, час та місце судових засідань, однак обвинувачений перебуває за кордоном, зайнятий на роботі та навчанні, тому до суду ні особисто, ні шляхом ВКЗ не з`явиться, в Україну наміру повертатися не має.
Враховуючи викладене, з моменту опублікування повістки про виклик у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачений вважався належним чином ознайомленим з її змістом.
Таким чином, судовий розгляд у кримінальному провадженні згідно ч. 3 ст. 323 КПК України здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), який показань суду не надавав, будь-яких клопотань від останнього не надходило, з захисником ним узгоджена позиція захисту.
Особиста присутність особи у судовому процесі виділена як одна з найбільш фундаментальних гарантій права на справедливий розгляд справи, гарантований ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої «кожна людина має право під час будь - якого кримінального обвинувачення, що їй пред`явлене, на справедливий розгляд справи судом».
Процедури «in absentia» неминуче припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання обвинуваченого. У прецедентній практиці ЄСПЛ були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок. Так, у рішенні «Медєніца проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією. Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа «Сейдовіч проти Італії»).
Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_2 , який знав про розпочате щодо нього кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед судом за вчинене діяння та захищати себе безпосередньо у суді, а також свідчать про його намір на ухилення від кримінальної відповідальності.
У той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_2 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (пп. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з гарантій презумпції невинуватості.
Кримінальне провадження здійснювалось за обов`язкової участі захисника, забезпеченого Державою за дорученням північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.
Захисник обвинуваченого здійснював активні дії, спрямовані на захист обвинуваченого: брав участь у дослідженні доказів, допиті свідків, виступав у судових дебатах, свою позицію узгоджував з обвинуваченим, з яким підтримує зв`язок в телефонному режимі.
Враховуючи все вище зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги статей 323, 297-5 КПК при розгляді кримінального провадження у відношенні ОСОБА_2 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 408 КК України, здійснене за відсутності обвинуваченого (in absentia) в порядку спеціального судового провадження - дотримано, під час досудового розслідування та розгляді кримінального провадження в суді вживалися достатні заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374, 375 КПК України, 

УХВАЛИВ :

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Початок строку відбування покарання за даним вироком рахувати ОСОБА_2 з дня його фактичного затримання на виконання вироку суду.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Згідно з ч. 3 ст. 400 КПК України, якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст. 138 КПК України, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції з дотриманням правил, передбачених ст. 399 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити захиснику обвинуваченого та прокурору.

Суддя           ОСОБА_1