ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/1994/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Лозовського О.А.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ міста Володимир про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сили України та членів їх сімей жилими приміщеннями, оформлене протоколом від 26.12.2025 №348 в частині не погодження полковнику ОСОБА_1 пропозиції про надання для постійного проживання шляхом виключення із числа службового житла квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями повторно розглянути облікову справу полковника ОСОБА_1 щодо надання йому для постійного проживання шляхом виключення із числа службового житла квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є полковником ЗС України, з 24.07.2024 начальник відділу технічних видів розвідки розвідувального управління штабу військової частини НОМЕР_1 , учасником бойових дій та з 2024 року перебуває на квартирному обліку у військовій частині № НОМЕР_1 зі складом сім`ї 3 особи (пільгова категорія – УБД). На підставі ордеру №6 від 30.12.2011 позивачу було надано службову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , де він разом з дружиною ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 проживають і на цей час. 
Позивач зазначає, що з 10.01.2003 перебуває на квартирному обліку Збройних Сил України як військовослужбовець, який потребує поліпшення житлових умов. На даний час житлом не забезпечений. При цьому, відповідно до Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вважає, що має право бути забезпеченим державою жилим приміщенням, як військовослужбовець, який має вислугу років на військовій службі понад 20 років. Через це, звернувся до в/ч НОМЕР_1 із рапортом на забезпечення постійним житлом шляхом виключення його зі службового житлового фонду МО України. 
24.11.2025 об`єднаною житловою комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 було прийнято рішення у формі протоколу про виключення квартири із числа службових та надання її для постійного проживання, який затверджений наказом від 09.12.2025 №867/нагд. 
В подальшому ОСОБА_1 зібрав та оновив всі необхідні довідки та документи та 16.12.2025 особисто подав свою облікову (житлову) справу до КЕВ м. Київ. Протягом 16.12.2025-17.12.2025 посадова особа здійснювала перевірку облікової (житлової) справи позивача та 17.12.2025 облікову (житлову) справу ОСОБА_1 надали для перевірки до Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення (ЦУІІЗ) Командування Сил логістики ЗСУ. 18.12.2025 ЦУІІЗ, вивчивши облікову справу позивача, підготували її до розгляду Комісією з контрою щодо виключення житла з числа службових, засідання якої мало відбутися 19.12.2025, але на вказаному засіданні, як зазначає позивач, питання щодо розслужбовлення не розглядали. 
26.12.2025 відбулось засідання Комісії з контролю (протокол від 26.12.2025 №348), на якому прийнято рішення щодо повернення без реалізації матеріалів облікових справ на 177 службових квартир (в т. ч. і на службову квартиру позивача), посилаючись на рішення Міністра оборони України від 17.12.2025 №7571/з/2. Облікова справа ОСОБА_1 з ЦУІІЗу повернули до КЕВ м. Київ, яку вони направили назад до об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) через ФПЗ 08.01.2026 за вих. №517/147. 
Позивач стверджує, що на даний момент його облікова справа так і не надійшла у частину НОМЕР_1 , та її місце перебування останньої йому невідоме. 
Отже, рішенням Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилим приміщенням, оформлене протоколом від 26.12.2025 №348, відмовлено в погодженні надання ОСОБА_1 для постійного проживання квартири за адресою: АДРЕСА_1 де він фактично проживає. 
Вказане рішення позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_1 вважає, що має право бути забезпеченим житлом для постійного проживання шляхом виключення з числа службових квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що стало підставою для звернення д суду з цим позовом.
З наведених підстав просив позов задовольнити.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
У відзиві на позовну заяву, поданому до суду відповідач просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що порядок забезпечення військовослужбовців житлом та виключення житлових приміщень із числа службових чітко врегульований Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Житловим кодексом Української РСР, постановою Кабінету Міністрів України №1081 та Інструкцією, затвердженою наказом Міністерство оборони України №380, якими передбачено послідовну процедуру розгляду питання житловими комісіями, квартирно-експлуатаційними органами та Комісією з контролю із подальшим прийняттям відповідного рішення. Також відповідач зазначив, що рішеннями Міністерства оборони України №2551/з/5 від 04.11.2022 та від 31.08.2022 №20241/3/2 було призупинено виключення із числа службового житла, що належить до житлового фонду Міноборони, які є чинними та мають враховуватися військовими посадовими особами у своїй службовій діяльності.
Відповідач вважає, що комісія з контролю прийняла законне та обгрунтоване рішення про повернення без реалізації облікової справи позивача, як такого, що не підпадає під категорії осіб, визначених у рішенні Міністра оборони України від 17.12.2025 №7571/з/2. Оскільки, як вбачається із тексту рішення Міністра оборони України, начальникам квартирно-експлуатаційних підрозділів, житловим комісія тощо розгляд питань щодо забезпечення постійним житлом шляхом його виключення з числа службового здійснювати виключно стосовно осіб з інвалідністю І чи ІІ групи, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби. Позивач не надав доказів того, що він є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, тощо.
Також відповідач зазначає, що у відповідності до статті 43 Житлового кодексу України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Проте, позивачем не долучено та не надано доказів того, що ОСОБА_3 перебуває першим у черзі на жиле приміщення у Володимирському (або Київському) гарнізоні в будь-якій з черг (загальній, першочерговій або позачерговій). Навпаки, як вбачається, із долучених до позовної заяви документів в загальній черзі на отримання житла позивач не є першим у Київському (Володимирському) гарнізоні.
Відповідач вважає, що право ОСОБА_3 на житло не порушено, оскільки він має службове житло і відповідно має де проживати із членами своєї сім`ї, повністю ним користується протягом вже тривалого часу, і на момент прийняття рішення комісією проходить військову службу, що вказує на необхідність наявності службового житлового фонду. 
Відтак, оскільки ОСОБА_3 не перебуває першим у черзі на житло у Київському (Володимирському) гарнізоні, Комісією з контролю прийнято рішення щодо повернення документів, а не про відмову в погодженні надання постійного житла ОСОБА_3 , саме рішення цієї комісії про відмову в погодженні не оскаржується, тому підстави для задоволення позову відсутні.
Ухвалою суду від 10.03.2026 до участі в справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Володимир (далі – КЕВ м. Володимир, третя особа).
У письмових поясненнях щодо позову, поданих до суду 16.03.2026, третя особа КЕВ м. Володимир заперечила щодо заявлених позовних вимог, вказавши, що квартира АДРЕСА_2 передана до КЕВ м.Володимир Західним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України відповідно до договору підряду №227/ДКБ від 21.07.2011 на придбання житла на умовах перебуває на обліку службових житлових приміщень Володимирського гарнізону. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 03.11.2011 №31911121 власником даної квартири є держава в особі Міністерства оборони України на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 від 31.10.2011. Рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_3 , відповідно до витягу з протоколу №9 від 07.12.2011, квартиру АДРЕСА_2 , що складається з двох кімнат житловою площею 34,6 кв. м., розподілено майору ОСОБА_1 . Рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області №424 від 30.12.2011 квартиру АДРЕСА_2 включено до числа службових жилих приміщень Володимир-Волинського гарнізону. Рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області №424 від 30.12.2011 надання вищезгаданої квартири майору ОСОБА_1 зі складом сім`ї 3 особи затверджене та вирішено видати службовий ордер на право зайняття службового приміщення – квартири АДРЕСА_2 . 
Третя особа вказує, що станом на 13.03.2026 спірна квартира являється службовою. Рішень щодо виключення її з числа службових виконавчим комітетом Володимирської міської ради не приймалось. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира з реєстраційним номером 35051018 за адресою АДРЕСА_1 перебуває у державній власності в особі Міністерства оборони України, власник з ЄДРПОУ 24980173 (Західне управління капітального будівництва Міністерства оборони України). При цьому, позивач ОСОБА_1 на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах зони відповідальності КЕВ м. Володимир, на момент розгляду судом справи, не перебуває. 
КЕВ м. Володимир наголошує, що у Володимирському гарнізоні суттєва нестача службових житлових приміщень, оскільки загальна потреба в житлових приміщеннях відповідно до квартирного обліку військовослужбовців Збройних Сил України Володимирського гарнізону, які потребують поліпшення житлових умов щодо забезпечення службовим житлом, становить 161 особа.
Також зазначає, що рішення Міністра оборони від 17.12.2025 №7571/з/2 зумовлене трансформацією житлового законодавства України, зокрема втратою чинності Житловим кодексом України та набрання чинності Законом України «Про основні засади житлової політики», прийняття відповідних нормативно-правових актів, необхідних для реалізації такого закону. На момент розгляду судом даної справи, Закон України «Про основні засади житлової політики» набрав законної сили (з 13.01.2026). Згідно пункту 16 частини першої статті 1 Закону, службове житло - житло, що надається в оренду особам, які у зв`язку з характером трудових відносин, проходженням служби повинні проживати за місцем роботи або поблизу нього. До повноважень Кабінету Міністрів України у сфері житлової політики віднесено, зокрема, визначення переліку категорій осіб, яким може надаватися службове житло з державного житлового фонду, порядку надання службового житла з державного житлового фонду та житлового фонду територіальних громад; затвердження порядку забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту та членів їхніх сімей житловими приміщеннями (п. 8, 9 частини першої статті 16 Закону). Законом визначений новий порядок та передумови забезпечення осіб службовим житлом, відсутня можливість виключення житлових приміщень з числа службових. В той же час, відповідачем та/або квартирно-експлуатаційними органами (Київське КЕУ, КЕВ м. Володимир) не ставилось питання про виселення позивача чи членів його сім`ї із службового житлового приміщення.
З наведених підстав просить суд відмовити в задоволенні позову.
У відповіді на відзив, поданій через систему «Електронний суд» 13.03.2026, представник позивача не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву. 
Зокрема, наведені у відзиві посилання Міністерства оборони України на рішення заступника Міністра оборони України від 04.11.2022 №2551/з/5 та на рішення Міністра оборони України від 17.12.2025 №7571/з/2 вважає безпідставним, оскільки таке рішення не скасовує дію нормативних актів, які мають вищу юридичну силу, зокрема, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку №1081 та Інструкції №380. Такі дії Відповідача обмежують права Позивача на забезпечення житлом для постійного проживання, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до абзаців першого, третього, четвертого пункту 3 Порядку №1081 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством. Відповідач у відзиві не наводить положення законодавчих актів, а лише обмежується посиланням на рішення заступника Міністра оборони України та на рішення Міністра оборони України, які за своєю природою не можуть заміщувати положення закону та суперечити їм. 
Водночас рішення Міністра оборони України або його заступників є внутрішніми управлінськими актами та не можуть змінювати чи обмежувати права, встановлені законами України та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України. Таким чином, покликання Відповідача на внутрішні рішення Міністерства оборони України не може бути підставою для відмови Позивачу у реалізації права на забезпечення житлом для постійного проживання. 
Більше того, відповідно до пункту 11 Порядку №1081 житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу. З цього приводу, звертає увагу, що на рапорті полковника ОСОБА_1 про забезпечення останнього житловим приміщенням для постійного проживання шляхом виключення його з числа службових міститься резолюція начальника Володимирівського гарнізону підполковника ОСОБА_4 , якою він підтвердив факт відсутності потреби у використанні житла як службового. Відтак, на думку представника позивача, покликання МО України на рішення заступника Міністра оборони України від 04.11.2022 №2551/з/5 та на рішення Міністра оборони від 17.12.2025 №7571/з/2 не заслуговують на увагу, оскільки такі суперечать нормативним актам, що мають вищу юридичну силу Закону №2011-XII, Порядку №1081 та Інструкції №380. 
Вказує, що до аналогічних висновків (щодо рішення заступника Міністра оборони України) прийшов П`ятий апеляційний адміністративний суд у постанові від 23.07.2024 по справі № 420/3714/24. 
Щодо покладання на позивача додаткових умов щодо обов`язковості існування у нього статусу особи з інвалідністю І або ІІ групи, тощо, зазначає, що таке твердження відповідач не підкріплює жодними нормами законодавства, лише посиланням на рішення заступника Міністра оборони України (чи то Міністра оборони України), що є недопустимим. Зазначає, що на даний час не прийнято жодних правових норм, які б обмежували встановлену п. 10 Інструкції №380 та ч. 3 п. 3 Порядку житлову пільгу щодо можливості реалізації права позивача на виключення його квартири з числа службових. 
Також наголошує, що реалізація забезпечення постійним житлом шляхом його виключення з числа службових жодним чином не пов`язується з наявністю квартирної черги особи, яка обрала такий спосіб забезпечення житлом. 
Відтак, Комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей, відмовляючи у погодженні надання Позивачу житла з виключенням наданого житла з числа службового в постійне проживання зі зняттям з квартирного обліку, діяла не у спосіб, встановлений законом, всупереч вимогам Інструкції №380, чим порушила права Позивача.
Щодо доводів Міністерства оборони України про те, що Комісією не прийнято відмови, а лише повернуто документи ОСОБА_1 зазначає, що фактичне повернення матеріалів без погодження пропозиції щодо виключення житла з числа службового призводить до тих самих правових наслідків, що і відмова у погодженні, а саме унеможливлює реалізацію позивачем права на забезпечення житлом для постійного проживання. Отже таке рішення є індивідуальним адміністративним актом суб`єкта владних повноважень, який може бути предметом судового оскарження. З наведених підстав просить позов задовольнити.
Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від сторін не надходило.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 є учасником бойових дій та з 2024 року перебуває на квартирному обліку у військовій частині № НОМЕР_1 зі складом сім`ї 3 особи (пільгова категорія – УБД). 
На підставі ордеру №6 від 30.12.2011 ОСОБА_1 було надано службову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , де він разом з дружиною ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 проживають і на даний момент (а. с. 32, 11, 12, ). 
Як вказує представник позивача, з 10.01.2003 ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку Збройних Сил України як військовослужбовець, який потребує поліпшення житлових умов. На даний час житлом не забезпечений. 
17.11.2025 позивач звернувся до в/ч НОМЕР_1 із рапортом на забезпечення постійним житлом шляхом виключення його зі службового житлового фонду МО України, що не є спірним. 
24.11.2025 об`єднаною житловою комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 було прийнято рішення у формі протоколу про виключення квартири із числа службових та надання її для постійного проживання, який затверджений наказом Командувача сухопутних військ Збройних Сил України №868/нагд від 09.12.2025 «Про оголошення рішення об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 » (а. с. 18, 20).
Рішенням Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилим приміщенням, оформлене протоколом від 26.12.2025 №348, з посиланням на рішення Міністра оборони України від 17.12.2025 №7571/з/2, ОСОБА_1 відмовлено в погодженні надання для постійного проживання квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 28-31). 
Вказане рішення позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки вважає, що має право бути забезпеченим житлом для постійного проживання шляхом виключення з числа службових квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що стало підставою для звернення д суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Спірні правовідносин між сторонами по даному спору регулюються Житловим кодексом України (далі - ЖК України), Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-ХІІ), Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 (далі – Порядок №1081) та Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 31.08.2018 №380 (далі – Інструкція №380).
Частиною першою статті 118 Житлового кодексу України встановлено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. 
Відповідно до статей 121-122 Житлового кодексу України порядок надання службових жилих приміщень установлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншого громадського об`єднання. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.
Згідно статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Питання щодо забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями врегульоване положеннями статті 12 Закону №2011-ХІІ.
Згідно абзаців першого, четвертого пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. 
Відповідно до абзацу першого пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах та комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла. 
З аналізу вказаної норми слідує, що право військовослужбовця, вислуга років якого перевищує 20 років, на отримання жилого приміщення для постійного проживання прямо передбачене спеціальним законом, а практична реалізація цього права є несумісною із збереженням за наданою для постійного проживання квартирою юридичного статусу – «службове житло».
Механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей визначає Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 (далі - Порядок №1081).
Відповідно до абзаців першого, третього, четвертого пункту 3 Порядку №1081 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством. 
Згідно абзаців першого, третього пункту 12 Порядку №1081 службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям згідно з рішенням командира військової частини, яке погоджується з квартирно-експлуатаційним органом, за місцем проходження ними військової служби. На підставі рішення про надання службового житлового приміщення виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради видає спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. 
Відповідно до пункту 11 Порядку №1081 житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу. 
Пунктами 30-31 Порядку №1081 військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством. Житлові приміщення надаються тільки військовослужбовцям, які перебувають на обліку, крім випадків, передбачених законодавством.
Відповідно до пункту 10 розділу VІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.09.2018 №1020/32472 (далі - Інструкція №380), військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю I чи II групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3 - 7 цього розділу. Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.
Пунктом 9 розділу ІІ Інструкція №380 встановлено, що з метою здійснення контролю за організацією забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями наказом Міністерства оборони України утворюється комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Комісія з контролю).
Згідно пунктів 2, 4, 5 розділу І Інструкції №380 забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок: новозбудованого, вивільненого або придбаного житла; надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця); переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами). Військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Військовослужбовці мають право здати отримане за рахунок Міноборони постійне житло або рівнозначне житло, яке відповідає санітарно-технічним вимогам, у населених пунктах, регіонах, в яких воно було отримане, та за умови потреби Міноборони в такому житлі із подальшим правом на забезпечення житлом від Міноборони у встановленому законодавством порядку.
Пунктом 1 розділу VII Інструкції №380 встановлено, що особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, забезпечуються жилим приміщенням згідно з чергою у військовій частині, що визначається часом зарахування на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, або до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень) за рішенням житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), яке затверджується наказом командира військової частини.
Згідно пунктів 3-5 розділу VІІ Інструкція №380 для прийняття рішення про надання житлових приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців. Після розгляду документів облікової справи житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання. Затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) разом з обліковою справою направляється військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, що є підставою для видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання. 
На підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання (далі - Список надання постійного житла) (додаток 23). Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю. 
Для розгляду Списку надання постійного житла Комісією з контролю на її засідання можуть запрошуватися голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій). За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про: погодження надання постійного житла; відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови. Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом. 
У разі прийняття Комісією з контролю рішення щодо відмови в погодженні надання постійного житла воно підлягає новому розподілу у встановленому цією Інструкцією порядку протягом одного місяця та є підставою для скасування наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.
Рішення Комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, військовими комісаріатами та військовими частинами. 
ГКЕУ на підставі рішення Комісії з контролю готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків). 
Затверджений Список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. 
До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає облікову справу військовослужбовця разом з витягом із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання. 
Таким чином, з аналізу наведених норм чинного законодавства передбачено чітко визначену послідовну процедуру виключення отриманого військовослужбовцем житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання, складовими частинами якої (процедури) є: розгляд житловою комісією військової частини документів облікових справ військовослужбовців та прийняття відповідного рішення; направлення військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району затвердженого командиром військової частини протоколу засідання житлової комісії військової частини; підготовка КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району списку надання житлової площі та направлення його (з відповідними додатковими матеріалами) до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю; підготовка ГКЕУ (за умови наявності рішення про погодження) Списку надання постійного житла у Збройних Силах України та подання його на затвердження заступнику Міністра оборони України, після затвердження якого здійснюється оформлення КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району документів для видачі відповідного ордеру, який подається до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради разом з обліковою справою військовослужбовця разом з витягом із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.
Як встановлено матеріалами справи, позивач, зважаючи на службовий статус квартири АДРЕСА_2 , звернуся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо зміни статусу квартири. 
Житловою комісією Військової частини НОМЕР_1 було прийняте рішення щодо виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується Протоколом засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 №19 від 24.11.2025 та затверджене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2025 №867/нагд (а.с. 18, 20). 
Відтак, позивачем вчинено всіх передбачених чинним законодавством дій, спрямованих на отримання постійного житла шляхом виключення його житла з числа службового. 
В той же час, рішенням Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилим приміщенням, оформлене протоколом від 26.12.2025 №348, з посиланням на рішення Міністра оборони України від 17.12.2025 №7571/з/2, ОСОБА_1 відмовлено в погодженні заяви про надання для постійного проживання квартири за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виключення її із числа службового (а. с. 28-31). 
При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем у оскаржуваному рішення, яке оформлено протоколом засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями №348 від 26.12.2025 не зазначено, які саме норми і якого саме законодавства при цьому було порушено.
Посилання відповідача у протоколі №348 від 26.12.2025 на рішення Міністра оборони України від 17.12.2025 №7571/з/2 суд вважає обгрунтованим та безпідставним, оскільки даний документ не є нормативно-правовим актом, містить пропозиції та роз`яснення, не є рішенням, яке підлягає обов`язковому виконанню та відповідач в спірних правовідносинах має керуватися не роз`ясненнями і пропозиціями, а нормами законодавства.
Відповідач у відзиві посилається, як на підставу правомірності відмови у задоволенні рапорту позивача на Рішеннями Міністерства оборони України №2551/з/5 від 04.11.2022 та від 31.08.2022 №20241/3/2, якими було призупинено виключення із числа службового житла, що належить до житлового фонду Міноборони, які є чинними та мають враховуватися військовими посадовими особами у своїй службовій діяльності, а тому в умовах ведення повномасштабної війни російської федерації проти України чітко вказано на нагальність питання забезпечення житлом військовослужбовців та членів їх сімей. Після завершення бойових дій має бути проведена інвентаризація всього наявного житлового фонду Міноборони із урахуванням руйнувань заподіяних внаслідок збройної агресії рф.
Проте, суд відхиляє таке твердження відповідача як підставу для відмови в погодженні заяви позивача про надання для постійного проживання квартири за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виключення її із числа службового, оскільки зазначеними рішеннями не внесено змін до актів, якими врегульовано порядок надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання шляхом виключення його житла з числа службового.
Варто зазначити, що на час розгляду даної справи не прийнято жодних правових норм, які б обмежували встановлену пунктом 10 Інструкції №380 та ч. 3 п. 3 Порядку №1081 житлову пільгу щодо можливості реалізації права позивача на виключення його квартири з числа службових.
Конституційний Суд неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій держави, зокрема, гарантії соціального захисту. До них, насамперед, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах СБУ, податковій, міліції, прокуратурі, тощо (рішення КСУ від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій, гарантій).
Суд зауважує, що реалізація забезпечення постійним житлом шляхом його виключення з числа службових жодним чином не пов`язується з наявністю квартирної черги особи, яка обрала такий спосіб забезпечення житлом.
У відповідності до пункту 11 розділу II Інструкції №380 Комісія з контролю відповідно до визначених завдань має право приймати рішення щодо:
погодження рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) про надання військовослужбовцям та членам їх сімей жилої площі для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення;
погодження рішення житлової комісії військової частини про надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень;
перегляду раніше прийнятих рішень Комісії з контролю;
погодження надання одноразової грошової допомоги (житла) особам, яким присвоєно звання Герой України за здійснення визначного геройського вчинку.
У разі не погодження рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) Комісія з контролю повертає документи на доопрацювання із відповідним обґрунтуванням.
Цей перелік рішень є виключним.
Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що Комісією прийнято рішення про повернення без реалізації матеріалів облікових справ, зокрема щодо позивача.
Таким чином, суд дійшов висновку, що Комісія з контролю не прийняла жодного з рішень, що передбачені пунктом 11 розділу II Інструкції №380, за наслідками розгляду облікової справи позивача.
Відтак, відмовляючи у погодженні надання позивачу житла з виключенням наданого житла з числа службового в постійне проживання зі зняттям з квартирного обліку, діяла не у спосіб, встановлений законом, всупереч вимогам Інструкції №380, чим порушила права позивача.
Як наслідок, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сили України та членів їх сімей жилими приміщеннями, оформлене протоколом від 26.12.2025 №348 в частині не погодження полковнику ОСОБА_1 пропозиції про надання для постійного проживання шляхом виключення із числа службового житла квартири за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає задоволенню.
Згідно пунктів 10, 11 розділу ІІ Інструкції №380 основними завданнями Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей є: контроль за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями; контроль за правильністю призначення виплат військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення; перевірка законності взяття та перебування на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.
Комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей відповідно до визначених завдань має право приймати рішення щодо: погодження рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) про надання військовослужбовцям та членам їх сімей жилої площі для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення; погодження рішення житлової комісії військової частини про надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень; перегляду раніше прийнятих рішень Комісії з контролю.
У разі непогодження рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) Комісія з контролю повертає документи на доопрацювання із відповідним обґрунтуванням. Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом, який підписується членами комісії, що були присутні на засіданні житлової комісії, та затверджується головою Комісії з контролю. Протоколи обліковуються та зберігаються в ГКЕУ у встановленому порядку.
Таким чином, Комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей Міноборони має за результатами розгляду списку надання житлової площі для постійного проживання вирішити питання погодження надання постійного житла (у випадку позитивного вирішення питання), а заступник Міністра оборони України затвердити погоджений список.
Зазначена процедура встановлена Інструкцією №380, відтак суд не може зобов`язувати Міністерство оборони України діяти у спосіб, що не відповідатиме встановленій процедурі, а тому, оскільки становище сторін спірних правовідносин внаслідок скасування рішення, оформленого протоколом від 26.12.2025 №348 повертається у попередній стан (в частині, яка стосується позивача), то за таких обставин Комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей має повноваження погодити чи не погодити надання житла для постійного проживання з прийняттям відповідного обґрунтованого рішення, з посиланням на норми чинного законодавства.
Згідно частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
У постанові Верховного Суду від 28.11.2022 у справі №826/6029/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого у контексті вимог частини другої статті 2 КАС України нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Суд також вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі «Suominen v. Finland», заява № 37801/97, пункт 36), відповідно до якої орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення..
Отже, критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять правову основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.
У спірному рішенні не зазначено підставі, з яких відмовлено позивачу, тому його не можна вважати таким, що відповідає вимогам частини другої статті 2 КАС України, зокрема щодо обґрунтованості.
Отже, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.
З огляду на вищезазначене, спірне рішення про відмову прийнято без наведення належних мотивів та обґрунтувань, тому не може вважатися таким, що відповідає засадам належного урядування, визначеним, зокрема частиною другою статті 2 КАС України, а тому не може вважатися правомірним (постанова ВС від 11.09.2023 по справі №420/14943/21).
Таким чином, виходячи із встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у спосіб визнання протиправним та скасування рішення Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, оформленого протоколом від 26.12.2025 №348 у частині повернення без реалізації матеріалів облікової справи ОСОБА_1 як такої, що не підпадає під категорії, визначені у рішенні Міністра оборони України від 17.12.2025 №7571/з/2, та зобов`язання відповідача повторно розглянути матеріали облікової справи позивача, з урахуванням висновків суду.
Наведений спосіб відновлення порушеного права відповідає порядку виключення з числа службового житла та надання для постійного проживання, встановленому Інструкцією №380.
При повторному розгляді відповідач повинен прийняти або позитивне рішення стосовно позивача, або відмовити, зазначивши при цьому мотиви та обґрунтування такої відмови.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Міністерства оборони України (03049, місто Київ, проспект Повітряних Сил, 6, ЄДРПОУ 00034022), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ міста Володимир (44701, Волинська область, Володимирський район, місто Володимир, вулиця Глушкова Академіка, 1; код ЄДРПОУ 07516184) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сили України та членів їх сімей жилими приміщеннями, оформлене протоколом від 26.12.2025 №348 в частині повернення без реалізації матеріалів облікової справи полковника ОСОБА_1 , як такої, що не підпадає під категорії, визначені у рішенні Міністра оборони України від 17.12.2025 №7571/з/2.
Зобов`язати Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сили України та членів їх сімей жилими приміщеннями повторно розглянути матеріали облікової справи полковника ОСОБА_1 щодо надання для постійного проживання шляхом виключення із числа службового житла квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський