П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/827/26	

 	Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В.В. Дата і місце ухвалення: 10.03.2026 р., м. Миколаїв  	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2026 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 07.05.2025 року № 0290369-2410-1408-UA48080090000029942, видане ОСОБА_1 , яким виявлено порушення абзацу "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на праві приватної власності йому належить лише один об`єкт нежитлової нерухомості, а саме нежитлова будівля сільськогосподарського призначення площею 143,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є (додатки 3-5). Абзац "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ: Не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Таким чином, в розумінні абз. «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації. З 28.09.2016 року позивача зареєстрований як фізична особа-підприємець. Згідно поданої ним декларації платника єдиного податку – фізичної особи підприємця за 2024 рік, задекларований дохід, отриманий від зареєстрованих видів діяльності, зокрема: 01.11 «Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур»; 01.13 «Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів»; 01.50 «Змішане сільське господарство»; 46.21 «Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин» та інші. Постійно проживаючи в сільській місцевості, позивач щороку вирощую кукурудзу, картоплю, тощо. Розводить кроликів, має на утриманні курей, свиней. З 2015 року в його володінні перебуває трактор МТЗ-80 1979 р.в., який він активно використовує у своїй сільськогосподарській діяльності. Вищезгадану "Нежитлову будівлю" сільськогосподарського призначення використовує для зберігання кукурудзиння, тюків сіна, соломи (кормів для тварин). Тобто використовує за призначенням у своїй господарській діяльності. Тому на підставі вищевикладеного вважає себе сільськогосподарським товаровиробником. Нежитлова будівля сільськогосподарського призначення підпадає під дію підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ, тобто не є об`єктом оподаткування.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 07.05.2025 року №0290369-2410-1408-UA48080090000029942.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду від 10.03.2026 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволені позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що застосування податкової пільги передбачає наявність двох умов, перша – власник об`єкта нерухомості є сільськогосподарським товаровиробником, а друга – об`єкт нерухомості призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
За даними податкового обліку ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець. Основний КВЕД діяльності є 95.24 - ремонт меблiв i домашнього начиння та з КВЕД діяльності: 01.11 - вирощування зернових культур (крiм рису), бобових культур i насiння олiйних культур; 01.63 - пiсляурожайна дiяльнiсть; 01.50 змiшане сiльське господарство; 01.13 - вирощування овочiв i баштанних культур, коренеплодiв i бульбоплодiв; 01.61 - допомiжна дiяльнiсть у рослинництв. 
Поряд з цим, апелянтом зазначено, що основний вид діяльності згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань був у позивача у спірний період, який не був пов`язаний з сільськогосподарським виробництвом. Види діяльності, що пов`язані з сільськогосподарським виробництвом, позивач декларував як додаткові, але одночасно ним же було задекларовано багато інших видів додаткової діяльності широкого спектру.
Зазначає апелянт і те, що згідно наявної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інформації Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у власності або користуванні відсутні земельні ділянки (земельні паї) для вирощування та/або розведення сільськогосподарської продукції.
Отже, на думку апелянта, з огляду на відсутність сукупності умов, підстави для надання пільги по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за зазначену нежитлову нерухомість ОСОБА_1 відсутні.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 28.09.2016 зареєстрований як фізична особа-підприємець. Основним видом діяльності підприємця ОСОБА_1 є змішане сільське господарство, вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів, вирощування овочів і зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння опійних культур.
З 31.07.2013 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю цукрового складу за адресою: АДРЕСА_2 -є, загальною площею 143,6 кв.м.
Підприємець ОСОБА_1 у зазначеному приміщенні цукрового складу займається розведенням свиней, а також зберігає сільськогосподарський інструмент та корми.
07.05.2025 уповноваженою особою Головного управління ДПС у Миколаївській області за об`єктом нерухомості зерносховища за адресою: Миколаївська область, Кривоозерський район, смт. Криве Озеро, вулиця Тельмана, 49-є, загальною площею 143,6 кв.м, обраховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2024 рік в розмірі 20795 гривень та прийняло відповідне податкове повідомлення-рішення № 0290369-2410-1408-UA48080090000029942.
Не погоджуючись з вищезазначеним податковим повідомлення-рішенням позивач звернувся до суду з цим позовом.
Розглядаючи справу суд першої інстанції встановив, що класифікатор прямо визначає склад, як будівлі класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271), тому враховуючи, що з документів позивача, це не просто склад, а склад цукровий, а також має сільськогосподарське призначення, у суду не викликає сумніву відповідність зазначеного об`єкту коду 1271. При цьому, ПК України не висуває вимог, щодо того, якими самими документами платником податків повинно бути підтверджено відповідність об`єкту нерухомості відповідному класу. Також, суд зазначив, що позивач є фізичною особою-підприємцем та декларує у податковій звітності за 2024 рік, в тому числі і отримання доходу від видів діяльності пов`язаних з сільським господарством, що в комплексі дає право на отримання пільги.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній вирішуючи справу, з огляду на викладене.
Так, спірні правовідносини врегульовано нормами Податкового кодексу України (далі, у тому числі - ПК України).
Статтею 15 Податкового кодексу України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з вказаним Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з вказаним Кодексом.
01 січня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, яким запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до пп.265.1.1 п.265.1 ст.265 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, входить до складу податку на майно.
Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено ст.266 Податкового кодексу України.
У розумінні ст.266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України).
Згідно пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Приписами пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Зокрема, відповідно до пп. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (п.30.2 ст.30 ПК України).
Застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачає наявність трьох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником (юридичною та фізичною особою), друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, третя – об`єкти нерухомості не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).
До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Колегія суддів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази встановила, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності зазначений об`єкт має найменування «цукровий склад». Відповідно до Рішення виконкому Кривоозерської селищної ради №24 від 30.05.2018 «Про зміну об`єкту» зазначений об`єкт також має назву «цукровий склад» при цьому в ньому прямо зазначено, що він є «нежитловим об`єктом сільськогосподарського призначення». Відповідно до технічного паспорту зазначений об`єкт має найменування «нежитлова будівля сільськогосподарського призначення».
При цьому, з документів позивача, це не просто склад, а склад цукровий, а також має сільськогосподарське призначення, у суду не викликає сумніву відповідність зазначеного об`єкту коду 1271. При цьому, ПК України не висуває вимог, щодо того, якими самими документами платником податків повинно бути підтверджено відповідність об`єкту нерухомості відповідному класу.
Як вірно звернув увагу суд першої інстанції, Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000. Суд першої інстанції установивши, що нежитлові будівлі, які належать позивачу на праві власності, за вимогами ДК 018-2000 віднесені до класу (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», використовуються ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником. Зокрема, зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.05.2023 у справі №80/10802/22.
Отже, колегія суддів вважає доведеним наявність першої умови для надання пільги, передбаченої п.п. «ж» п. 266.2.2. ст.266 ПК України. Доказів протилежного Головним управління ДПС в Миколаївській області до суду не надано.
Також, сторонами у справі, також, не заперечується, що відповідні об`єкти нерухомого майна ОСОБА_1 не здаються в оренду, лізинг, позичку.
Що ж до статусу ОСОБА_1 як сільськогосподарського товаровиробника, то колегія суддів виходить з наступного.
Визначення «сільськогосподарський товаровиробник» міститься у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, яким є юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції – сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в розумінні вказаних норм ОСОБА_1 являється сільськогосподарським товаровиробником.
Зокрема, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та декларує у податковій звітності за 2024 рік, в тому числі і отримання доходу від видів діяльності пов`язаних з сільським господарством. Разом з тим, відповідач вказує, що позивач є платником єдиного податку, а тому з його декларації неможливо встановити що отримані доходи протягом звітного періоду були саме доходами від сільськогосподарського виробництва.
Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи –підприємця ОСОБА_1 ним задекларовано отримання загального доходу за 2024 рік у розмірі 126698,50 гривень. При цьому, у розділі І. Загальні показники підприємницької діяльності, відображені КВЕД, які відносяться до сільськогосподарського товарного виробництва: вирощування зернових культуру (крім рису), бобових культур і насінні олійних культур, вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів, змішане сільське господарство. Та обставина, що форма податкова декларації не передбачає відокремлення отриманого доходу по кожному з КВЕД, жодним чином не повинно погіршувати становища платника податків, оскільки зазначені форми податкової звітності розробляється та запроваджуються відповідачем.
Щодо доводів апелянта про відсутність зазначеного приміщення у в звіті 20-ОПП, то з цього приводу суд першої інстанції встановив, що позивач дійсно не було своєчасно поданий звіт 20-ОПП, але на момент розгляду справи позивач зазначений недолік усунув. Докази подання звіту 20-ОПП позивач з відображенням зазначеного нежитлового приміщення надавав суду першої інстанції під час розгляду справи, що спростовує позицію апелянта.
З іншого боку, положення ст.266 ПК України не висуває вимоги, для застосування пільги на сплату податку, наявність об`єкту нерухомості у звіті 20-ОПП. У випадку, якщо позивач допустив порушення щодо подання цієї звітності, відповідач не позбавлений можливості вирішити питання про притягнення його до відповідальності саме за це. Але, зазначений факт не впливає на наявність чи відсутність підстав для застосування п. «ж» п. 266.2.2. ст.266 ПК України.
В апеляційній скарзі Головного управління ДПС в Миколаївській області відсутні будь-які заперечення щодо вказаних висновків суду та їх правове обґрунтування.
На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення скарги контролюючого органу та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.
У відповідності до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 26 травня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук