ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 332/598/26	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач),
суддів: Чабаненко С.В., Білак С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 08 квітня 2026 року в адміністративній справі №332/598/26 (головуючий суддя першої інстанції Ретинська Ю.І.) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 02.02.2026 року звернувся до Заводського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №1126 від 05 січня 2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та закрити провадження у справі.

Ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 08 квітня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду через порушення строку звернення до суду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати та прийняти постанову про направлення справи до суду першої інстанції для подальшого розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою. Апелянт вказує, що позивачем не порушувався строк звернення до суду щодо захисту його прав. Вважає, що сам факт особистої явки позивача на розгляд справи 05.01.2026 року жодним чином не свідчить про належне виконання обов`язку відповідача щодо виготовлення та вручення позивачу постанови №1126 після закінчення розгляду справи. Прийнята відповідачем постанова направлена лише 07.01.2026 року на неправильний адрес позивача, що унеможливило вчасне отримання постанови та звернення до суду у строки визначені статтею 286 КАС України.
Відповідач відзив на скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 312 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Відповідно до матеріалів справи, позивач 27.12.2025 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де в результаті перевірки його військово-облікових даних було виявлено порушення законодавства України з мобілізаційної підготовки та мобілізації, та порушення військового обліку, а саме несвоєчасне проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
В той же день 27.12.2025 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 старшим лейтенантом ОСОБА_2 складений відносно позивача протокол про адміністративне правопорушення №1126 та оголошено позивачу, що розгляд справи про адміністративне правопорушення призначено на 09 год. 00 хв. 05.01.2026 року і приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 каб.5. 
Про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач був повідомлений своєчасно в усній формі, від підпису в протоколі №1126 від 27.12.2025 року відмовився у присутності свідків. Заяв, заперечень та клопотань з приводу розгляду справи 05.01.2026 року чи перенесення розгляду справи на іншу дату не подав. 
В рядку протоколу про адміністративне правопорушення - Пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, позивач заяв не зробив. 
У вказані в протоколу день та час розгляду справи позивач прибув самостійно.
05.01.2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_3 , за присутності ОСОБА_1 винесено постанову №1126 відносно позивача за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, якою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн..
Також у прийнятій постанові зазначено, що вона може бути оскаржена відповідно до статей 287-289 КУпАП у вищому органі або до відповідного суду протягом 10 днів з дня її винесення.
Не погодившись з постановою про застосування штрафу, позивач оскаржив таку постанову до суду.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що строк звернення до адміністративного суду обчислюється не з дня, коли позивач отримав копію спірної постанови №1126, а з дня винесення спірної постанови, тобто з 05.01.2026 року, у зв`язку з чим посилання позивача на не вручення постанови вчасно та неналежне направлення її копії засобами поштового зв`язку не свідчить про наявність підстав для поновлення пропущеного строку.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
За правилами частини другої статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Положеннями статті 289 КУпАП встановлено, зокрема, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Відповідно до частини першої статті 291 КУпАП постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України.
Згідно із положеннями частин першої, другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Таким чином, для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.
Отже, з викладених правових норм вбачається, що перебіг процесуального строку звернення особи до суду з адміністративним позовом в порядку статті 286 КАС України починається з дня вручення позивачу оскаржуваного рішення (постанови) або з дня набрання постанови законної сили та становить 10 днів.
При цьому, КАС України регламентовано повноваження суду поновити особі строк звернення до суду з адміністративним позовом за наявності поважних причин його пропуску.
Колегія суддів зауважує, що законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення встановлено десятиденний строк, який обчислюється з дня вручення такої постанови.
Таке законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду продиктоване специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Разом з тим, в силу частини першої статті 121 КАС України підстави пропуску строку можуть бути визнані судом поважними, а строк поновлений у разі наявності обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
З урахуванням наведеного, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин, незалежних від позивача, унеможливила чи ускладнила своєчасне звернення до суду з адміністративним позовом.
Як встановлено судом першої інстанції, оскаржувана постанова винесена 05.01.2026 року. До суду про оскарження спірної постанови позивач звернувся 02.02.2026 року, тобто з пропуском строку звернення до суду, визначеного частиною другою статті 286 КАС України.
В заяві про поновлення процесуального строку позивач посилається на ту обставину, що причиною пропуску строку звернення до суду є невчасне отримання копії постанови. Вважає, що сам факт особистої неявки позивача на розгляд справи 05.01.2026 року жодним чином не свідчить про належне виконання обов`язку відповідача щодо виготовлення та вручення позивачу постанови №1126 після закінчення розгляду справи. Вважає, позивачем вчинені всі можливі дії для отримання вказаної постанови, адже 08.01.2026 року між ним та адвокатом було заключено договір та в той же день представником позивача направлено на адресу відповідача адвокатський запит для отримання копії оскаржуваної постанови та протоколу. Представником позивача отримано вказані документи 27.01.2026 року та вже 02.02.2026 року, на 6 календарний день, тобто з дотриманням всіх розумних строків, тому просила визнати поважними причини пропуску строку на оскарження постанови № 1126 від 05.01.2026 року.
Колегія суддів знов звертає увагу, що строк звернення до суду щодо оскарження спірної постанови по справі про адміністративне правопорушення регламентовано спеціальним актом законодавства - Кодексом України про адміністративні правопорушення, і такий строк становить десять днів та обчислюється з дня винесення постанови.
Також, чинне законодавство (КУпАП або КАС України) не ставить в залежність початок перебігу строку на оскарження із фактом отримання копії постанови, тобто сам факт відсутності копії постанови у особи, яка була притягнута до адміністративної відповідальності, не впливає автоматично не перебіг строку оскарження.
В даному випадку позивач був присутній при розгляді справи та йому оголошено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що про факт порушення своїх прав у вигляді притягнення до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 201-1 КУпАП ОСОБА_1 було достеменно відомо з 05.01.2026 року. З цього часу у позивача була наявна можливість для звернення до суду з відповідним позовом та повідомленням суду про відсутність копії оскаржуваної постанови, яка могла б бути витребувана у відповідача судом.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанцій не надано доказів поважності пропуску строку звернення до суду з даним позовом, та в матеріалах справи такі докази відсутні.
ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України», нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть стосуватися реалізації цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.
У рішенні від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (п. 41).
Таким чином, за практикою Європейського суду з прав людини, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.
На цьому наголошено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі № 800/474/17.
У постанові від 30.04.2021 року у справі № 520/15510/19 Верховний Суд зазначив, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. 
Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Враховуючи викладені вище обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 294, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2026 року в адміністративній справі №332/598/26 залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2026 року в адміністративній справі №332/598/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Чабаненко 

суддя С.В. Білак