Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер:704/113/25
Номер провадження 2/704/22/26

21 травня 2026 року м. Тальне
Тальнівський районний суд Черкаської області в складі: головуючої судді Москаленко І.В., за участю секретаря Рябошапки Н.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 в режимі ВКЗ, відповідачки ОСОБА_3 в режимі ВКЗ, представника відповідачки ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тальному, в порядку загального позовного провадженняцивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 
про припинення права на отримання аліментів,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачки про припинення права на отримання аліментів, посилаючись на те, що згідно постанови Черкаського апеляційного суду від 27.06.2024 з нього стягуються аліменти на утримання колишньої дружини ОСОБА_3 в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Аліменти присудженні в зв`язку з тим, що відповідачка за час перебування в шлюбі отримала ІІ групу інвалідності, потребує постійного догляду та лікування, не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися, а тому за станом здоров`я працювати не може, а лише отримує виплати у вигляді пенсії. Оскільки йому стало відомо, що на даний час відповідачка проживає в Республіці Польща, де отримує соціальні виплати та працює, періодично приїжджає на територію України, кордон перетинає самостійно, без супроводу, то вважає, що одержувачка аліментів перестала потребувати матеріальної допомоги.
25.07.2025 року ухвалою судді позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та цивільну справу призначено до підготовчого засідання (а.с.109).
02.09 2025 року підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду. Задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків, витребування інформації у виконавчому комітеті Тальнівської міської ради щодо звернення ОСОБА_5 з заявою про встановлення факту догляду за матір`ю ОСОБА_3 , у Державної прикордонної служби України щодо перетину державного кордону ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , у ОСОБА_3 інформації про отримання коштів на території Республіка Польща. Крім того зобов`язано ОСОБА_3 надати виписки по рахункам, які відкриті в банках на території Республіки Польща та в Україні (а.с.124-125). 
Позивач та його представник - адвокат Кушнеренко Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольнити, пояснили, що з 2024 року стан здоров`я відповідачки покращився, оскільки за період 2024-2025 років вона неодноразово приїжджала з Республіки Польща в місто Тальне без супроводу сина, мала гарний та здоровий зовнішній вигляд, по місту також пересувалась самостійно, без допомоги сторонніх осіб, а тому вважають, що її право на отримання аліментів має бути припинено.
В судовому засіданні відповідачка та її представник - адвокат Ткаченко О.М. не визнали позовні вимоги, вважають, що позивач не довів тих обставин, що він не може на даний момент сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_3 , тоді як ОСОБА_3 в зв`язку з її хворобами та матеріальним станом потребує аліментів, а тому підстави для задоволення його позову відсутні.
Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи в межах наданих доказів, приходить до таких висновків. 
Судом встановлено, що постановою Черкаського апеляційного суду від 27.03.2024 змінено рішення Тальнівського районного суду № 704/881/23 від 14.02.2024 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/8 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29.08.2023 року (а.с.9-12).
Згідно копії рішення Тальнівського районного суду № 704/582/22 від 27.12.2022 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.8).
Згідно копії довідки до акта МСЕК від 12.12.2022 року ОСОБА_3 присвоєно ІІ групу інвалідності з 07.12.2022 року, причина інвалідності - загальне захворювання, інвалідність встановлена безтерміново, висновок про умови і характер праці - працепристосування (а.с.13).
В наданій позивачем копії довідки №7, виданої КНП «Тальнівський ЦПМСД`ТРМ 05.07.2023 року, зазначено, що ОСОБА_3 спостерігається в лікувальному закладі з приводу хронічного невиліковного захворювання, через порушення функцій організму не може самостійно пересуватися таобслуговуватися, потребує самостійного догляду та допомоги (а.с.14).
На виконання ухвали суду виконавчим комітетом Тальнівської міської ради надано завірену копію заяви ОСОБА_5 (сина сторін) щодо видачі акту встановлення факту здійснення догляду за матір`ю ОСОБА_3 та копію акту встановлення факту здійснення догляду від 06.01.2023 року про те, що ОСОБА_5 дійсно здійснює догляд за ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та дійсно потребує стороннього догляду (а.с.145, 157).
Також, на виконання ухвали суду представником відповідачки - адвокатом Ткаченком М.О. надано виписку по рахункам, які відкриті в банках на території України за період з 01.01.2023 року по 01.09.2025 року, з якої вбачається, що ОСОБА_3 є власником рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» на який надходить пенсія, інші надходження відсутні (а.с.165); довідку про доходи за 2023-2025 роки № НОМЕР_1 з Пенсійного фонду України, в якій зазначено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Черкаській області і отримує пенсію по інвалідності, всього з січня 2023 року до серпень 2025 року ОСОБА_3 нараховано та отримано 93818 грн. (а.с.167); відомості від 04.09.2025 року з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_3 за 1 квартал 2023 року по 3 квартал 2025 року, де зазначено, що в лютому 2023 року ОСОБА_3 нараховано та виплачено Черкаським ОЦЗ 6655 грн. 18 коп. доходу за кодом 128 – Соціальні виплати з відповідних бюджетів. Доходи за 2024-2025 роки відсутні (а.с.168). Отже дійсно на території України відповідачка не отримувала іншого доходу, окрім пенсії по інвалідності.
На виконання ухвали суду Адміністрацією Державної прикордонної служби України надано інформацію щодо перетинання державного кордону України ОСОБА_6 (сином сторін) у пункті пропуску Шегині 20.02.2023 року о 16.08 виїзд, 20.02.2023 року о 18.31 в`їзд, 20.02.2023 року о 19.17 виїзд (а.с.180). Таким чином ОСОБА_5 з 20.02.2023 року перебуває за кордоном і на територію України не в`їжджав.
Також, на виконання ухвали суду Адміністрацією Державної прикордонної служби України надано інформацію щодо перетинання державного кордону України відповідачкою ОСОБА_3 у пункті пропуску Шегині 20.02.2023 року о 16.08 виїзд, 20.02.2023 року о 18.31 в`їзд, 20.02.2023 року о 19.18 виїзд, тобто дійсно відповідачка перетинала кордон з сином ОСОБА_7 , проте за період часу з 11.02.2024 року по 24.08.2025 року перетинала неодноразово кордон в пунктах пропуску Устилуг, Шегині, Краківець (а.с.194-195). 
Також в судовому засіданні за клопотанням позивача були допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проте суд не бере їх свідчення до уваги, оскільки вони базуються на припущеннях і домислах та не містять достовірних відомостей, щодо стану здоров`я чи доходів відповідачки.
Згідно положень ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. 
Ст. 82 СК України, на яку як на підставу позову посилається позивач, передбачені умови припинення права одного з подружжя на утримання. 
Зокрема ч.3 ст.82 СК України встановлено, що право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: 1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; 2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.
Отже, відповідно до ст. 82 СК України право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу. Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин.
Також суд вважає необхідним звернути увагу, що врегульоване ст. 82 СК Українио питання про припинення права одного з подружжя на утримання, що гарантує забезпечення рівності сторін перед законом.
В судовому засіданні встановлено, що на даний час відповідачка проживає в Республіці Польща в м.Єльч-Ласковіце. А тому з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи судом було витребувано у ОСОБА_3 інформацію про отримання коштів на території Республіка Польща. Крім того зобов`язано ОСОБА_3 надати виписки по рахункам, які відкриті в банках на території Республіки Польща та в Україні.
Проте дана інформація суду не була надана. Представником ОСОБА_4 надано скріншот переписки в месенджері Viber з повідомленням від ОСОБА_3 , що в офіційних установах в Польщі їй відмовили в видачі виписки по рахунках та в отриманні інформації щодо неї про отримання коштів на території Республіка Польща (а.с 169). 
Також 20.01.2026 року представником позивачки подано заяву про неможливість надання виписки по рахунках, які відкриті в банках на території Республіка Польща та інформації про доходи, отримані відповідачкою Республіці Польща, оскільки на свої неодноразові звернення до уповноважених органів вона отримала відмову, а також надав скріншот переписки в месенджері Viber з таким повідомленням від ОСОБА_3 (а.с.214,216). 
З цього приводу суд зазначає таке. 
В своїх повідомленнях представнику зазначає про статус UKR та отримання номера PESEL ( аналог українського РНОКПП).  
Статус UKR у Польщі — це режим тимчасового захисту для українців, що втекли від війни після 24 лютого 2022 року. Він забезпечує легальне перебування (до 4 березня 2027 р.), доступ до ринку праці, медичних послуг та соціальних виплат. Оформлюється через отримання номера PESEL з позначкою UKR. 
Оскільки відповідачка в повідомленні зазначає про отримання допомоги в травні 2023 року в сумі 300 злотих, отримання номеру PESEL та статусу UKR, то вона не мала ніяких перешкод щодо отримання довідки про свої доходи на території Республіки Польща і могла це зробити навіть без звернення до уповноважених органів, а за допомогою електронного сервісу Електронний кабінет податкової (e-Urz№d Skarbowy, офіційна сторінка https://www.gov.pl/web/finanse/e-urzad-skarbowy ) шляхом вчинення простих дій за допомогою саме номера PESEL та надати суду інформацію про доходи чи їх відсутність в Республіці Польща за минулі роки.
В судовому засіданні ОСОБА_3 стверджувала, що не отримує коштів (допомоги) в Республіці Польща, сама вона не зверталась до уповноважених органів про надання їх підтверджуючих документів цього, проте звертався її син ОСОБА_7 , і йому було відмовлено в наданні такої інформації.
Суд зауважує, що ОСОБА_3 не надано підтвердження документального звернення до уповноважених органів Республіки Польща (заяв) про надання виписки по рахунках, які відкриті в банках на території Республіка Польща та інформації про доходи, отримані відповідачкою Республіці Польща, також не надано документально підтверджених відповідей на звернення з відмовами щодо надання інформації, а отже такі повідомлення і твердження відповідачки є голослівними, не підтвердженими належними і допустимим доказами. 
Також не надано підтверджень про звернення до електронних сервісів щодо надання інформації про доходи.
Тобто, ОСОБА_3 свідомо уникла надання відомостей про доходи в Республіці Польща, хоча мала достатньо часу і можливостей для їх надання, таким чином не спростувала факту отримання доходу за кордоном.
Тому суд робить обґрунтований висновок, що ОСОБА_3 , яка протягом тривалого часу проживає за кордоном, все ж має дохід в Республіці Польща, проте не бажає надати такі відомості суду.
Крім того, судом береться до уваги, що відповідачка перебуває (проживає) на території іноземної держави, і в силу об`єктивних обставин змушена нести витрати на оренду житла, що також потребує значних коштів щомісяця. Проте джерела таких коштів (благодійна допомога, матеріальна допомога, безкоштовне соціальне житло тощо) суду відповідачкою не відкриті. В судовому засіданні вона ствердила, що житло, в якому вона проживає в Республіці Польща, знімає і оплачує її син ОСОБА_7 , проте також не надала суду підтверджуючих документів. 
Також, згідно інформації наданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України надано інформацію щодо перетинання державного кордону України ОСОБА_6 (сином сторін) та ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_5 з 20.02.2023 року перебуває за кордоном і на територію України не в`їжджав. 
Крім того, суду надано копію акту встановлення факту здійснення догляду від 06.01.2023 року Згідно даного акту, ОСОБА_5 з 06.01.2023 року здійснює (чи мав би здійснювати) догляд за відповідачкою, оскільки її фізичні можливості обмежені.
У той же час відповідачка за період часу з 11.02.2024 року по 24.08.2025 року систематично перетинала кордон в пунктах пропуску Устилуг, Шегині, Краківець самостійно без супроводу сина ОСОБА_5 . 
Таким чином суд робить висновки, щодо покращення як стану здоров`я відповідачки, яка в змозі самостійно пересуватися, про що свідчить неодноразове перетинання державного кордону України без супроводу, так і покращення матеріального становища останньої, оскільки з загально відомих джерел (мережа Інтернет, сайти перевізників) відомо, що вартість міжнародного проїзду з міста Вроцлав (22 км від міста Єльч-Ласковіце, де мешкає ОСОБА_3 ) в Україну і з України до Вроцлава є досить високою для особи з мінімальними доходами, і згідно даних з відкритих джерел у 2024-2025 роках варіювалась в межах від 2950 грн. до 3700 грн. в одну сторону. Висловлювання ОСОБА_3 , що до пунктів пропуску на території Республіки Польща її привозив син, а з пунктів пропуску на території України забирала дочка також не підтверджені доказами. 
Також суд бере до уваги довідку МСЕК від 12.12.2022 року, в якій зазначено що ОСОБА_3 присвоєно безтерміново ІІ групу інвалідності з 07.12.2022 року, причина інвалідності - загальне захворювання, висновок про умови і характер праці - працепристосування .  
З відкритих джерел, працепристосування — це процес облаштування робочого місця відповідно до потреб працівника, зокрема особи з інвалідністю, для забезпечення безпечних та ефективних умов праці. Це може включати адаптацію робочого місця, зміну обсягу або характеру роботи, а також використання спеціального обладнання. 
Суд зазначає, що відповідно до ст.27 Конвенції про права осіб з інвалідністю, держави-учасниці, які підписали зазначену конвенцію (дата підписання 13.12.2006 р., дата ратифікації 16.12.2009 року, дата набрання чинності для України 06.03.2010 року) визначили право осіб з інвалідністю на працю нарівні з іншими; воно включає право на отримання можливості заробляти собі на життя працею, яку особа з інвалідністю вільно вибрала чи на яку вона вільно погодилась, в умовах, коли ринок праці та виробниче середовище є відкритими, інклюзивними та доступними для осіб з інвалідністю.
Згідно ч.ч.3-5 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні»: підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особам з інвалідністю, які не мають змоги працювати на підприємствах, в установах, організаціях, державна служба зайнятості сприяє у працевлаштуванні з умовою про виконання роботи вдома. Особи з інвалідністю можуть залучатися до оплачуваних громадських робіт за їх згодою. 
Тобто, дослідивши дану довідку, суд робить висновок , що ОСОБА_3 не є непрацездатною та може працювати за певних умов пристосування, а отже має право і можливість працевлаштуватися і об`єктивних перешкод, які б заважали ОСОБА_3 працевлашуватися і утримувати себе судом не встановлено.
Суд звертає увагу на те, що необхідні потреби людини з інвалідністю, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини, протевідповідачкою та її представником не надано підтверджень щодо таких витрат (зокрема, квитанцій щодо придбання ліків, програм реабілітації чи рекомендацій лікарів щодо оздоровлення, виписок з лікувальних закладів щодо проходження лікування).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Надавши належну оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, суд зазначає про наявність підстав для висновку суду, що ОСОБА_3 на дату розгляду справи не потребує матеріальної допомоги від позивача, оскільки зазначені вище: місце проживання в Республіці Польща, неодноразовий перетин державного кордону України у 2024-2025 роках відповідачкою самостійно, без допомоги сина ОСОБА_5 , який би мав здійснювати за нею догляд, свідчить про значне покращення її фізичних та матеріальних можливостей та про поновлення її працездатності.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за можливе позовні вимоги ОСОБА_10 задовольнити в повному обсязі та припинити право ОСОБА_3 на отримання аліментів.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.
Згідно частин 1, 6, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки відповідачка має другу групу інвалідності, то у відповідності до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, суддя приходить до висновку про можливість повернення позивачеві з державного бюджету судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Припинити право ОСОБА_3 на аліменти, що стягуються з ОСОБА_1 у розмірі 1/8 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно згідно рішення Тальнівського районного суду від 14.02.2024 року, зміненим постановою Черкаського апеляційного суду від 27.06.2024 року у справі №704/881/23.
Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 1211 грн. 20 коп. (одну тисячу двісті одинадцять грн. 20 коп.) сплаченого судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .
Представник позивача: адвокат Кушнеренко Тамара Валеріївна, РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 . 
Відповідачка: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Представник відповідачки: адвокат Ткаченко Михайло Олександрович, РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 . 

Суддя І.В. Москаленко