Справа № 307/5076/25
Провадження № 2/307/1952/25

ТЯЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Закарпатської області

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

04 травня 2026 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Ніточко В.В., з участю секретаря судового засідання Заяць Т.П., позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітетуДубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції сторін.
ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав.
Позовні вимоги мотивує тим, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем з 02 серпня 2016 року до 26 вересня 2024 року. Від шлюбу мають двох синів: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею. Відповідач не проживає разом з сім`єю з лютого 2022 року, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, та не цікавиться ними, внаслідок чого діти опинилась в важкому матеріальному становищі. Зазначає, що відповідач не бачив дітей з лютого 2022 року по даний час, не телефонує до них, не виявляє бажання спілкуватись з синами та приймати участь у їх вихованні, не вітає їх з днем народження. 29 жовтня 2024 року Тячівським районним судом Закарпатської області винесено рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2700 грн., та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2500 грн., щомісячно, на кожну дитину, починаючи з 30 серпня 2024 року і до досягнення ними повноліття. Проте, відповідач аліменти не сплачував та не сплачує, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 24 листопада 2025 року. 
Посилаючись на вказані обставини просить позбавити відповідача батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 грудня 2025 року справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав, прийнято до розгляду та відкрито провадження у ній.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 березня 2026 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду по суті.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 відомо, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , і його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 10).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , і його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 14).
Із рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 вересня 2024 року відомо, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був укладений 02 серпня 2016 року, розірвано (а.с. 26).
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 від 01 грудня 2025 року відомо, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 . Разом з нею проживають діти: син ОСОБА_2 , 2016 року народження та син ОСОБА_3 , 2019 року народження. Зі слів ОСОБА_1 , її колишній чоловік не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей з 2022 року. ОСОБА_1 одна повністю забезпечує дітей (а.с. 30).
Із характеристики учня 4-В класу Калинівського ліцею ОСОБА_2 відомо, що він навчається в четвертому класі. Мати ОСОБА_1 бере активну участь у житті класу, допомагає у організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, забезпечує високий рівень навчання дитини. Батько із дитиною не спілкується (з слів матері), з сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся (а.с. 13).
Згідно характеристики учня 2-А класу Калинівського ліцею ОСОБА_3 відомо, що він навчається в другому класі. Мати ОСОБА_1 бере активну участь у житті класу, допомагає у організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, забезпечує високий рівень навчання дитини. Батько участі у вихованні дитини не бере. За період навчання дитини у початковій школі батько жодного разу не звертався до класного керівника, не відвідував батьківські збори, не виходив на контакт зі школою та не цікавився успішністю, поведінкою чи потребами дитини. Зі сторони батька не зафіксовано участі у матеріальному забезпеченні чи створенні необхідних умов для навчання й розвитку (зі слів матері та на підставі спостережень школи) (а.с.17).
Із рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 вересня 2024 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/122688049) відомо, що з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2 700 грн., та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2 500 грн. щомісячно на кожну дитину, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 30 серпня 2024 року і до досягнення ними повноліття.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, ОСОБА_2 , станом на 19 лютого 2026 року, має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей, в сумі 93 600 грн. 00 коп. (а.с.51).
Із талону-повідомлення єдиного обліку № 34428 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення про кримінальне правопорушення та іншу подію відомо, що ОСОБА_1 21 листопада 2025 року звернулася і заявою в Тячівський РВП ГУНП в Закарпатській області, в якій просить притягнути до відповідальності ОСОБА_2 , який ухиляється від сплати аліментів (а.с.27).
Згідно довідки Калинівського старостинського округу № 2 Дубівської селищної ради, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , разом із малолітніми дітьми ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які повністю знаходяться на її утриманні, згідно акту обстеження депутата Дубівської селищної ради від 01 грудня 2025 року (а.с. 28).
Із довідки Калинівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 14 від 02 грудня 2025 року відомо, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 2022 року не приймав участі у проведенні профілактичних оглядів та лікуванні своїх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 29).
Згідно висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Дубівської селищної ради від 20 березня 2026 року, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Цим же висновком дано згоду на позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 70-73). 
Неповнолітній ОСОБА_3 в судовому засіданні, за участі педагога Канюки М.І. , показав, що він не знає хто його тато і його не пам`ятає. Тато з ним не спілкується і нічого йому не купляє та не допомагає.
Неповнолітній ОСОБА_2 в судовому засіданні, за участі педагога Канюки М.І. показав, що останній спілкувався з своїм татом по телефону, за допомогою додатку Вайбер, приблизно в 2022 - 2023 роках, точно не пам`ятає. Йому відомо, що тато перебуває за кордоном, але де саме, він не знає, оскільки вони не спілкуються. Тато не надає йому жодну допомогу, нічого не купляє, не дає кишенькові гроші.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що тривалий час знайома з позивачкою, оскільки часто проживає у своїх дітей, які є сусідами позивачки. Вона часто доглядала за дітьми позивачки, оскільки остання ходила на роботу, і не мала на кого залишити дітей. Їй достеменно відомо, що позивач не спілкується з дітьми та не надає їм жодної допомоги. Зазначила, що ОСОБА_3 , перебуваючи у лікаря-стоматолога, зазначив, що в нього не має тата, а почувши це, ОСОБА_2 сказав йому, що в них є тато, але він перебуває за кордоном. 

V. Оцінка Суду.
Згідно частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частин 1-4 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Суд на перше місце ставить "якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише тоді коли самі батьки не бажають та не вживають жодних дій для відновлення і покращення стосунків з неповнолітніми дітьми.
За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Такі висновки узгоджуються із висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з частинами першою, другою та шостою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Відповідно до статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. 
Перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У рішенні від 16 липня 2015 року справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) ЄСПЛ зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Пунктом 16 цієї постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19, 607/15704/22 від 29.11.2023 зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України, де вказано, що "ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками".
Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, яка має серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Аналізуючи висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 від 20 березня 2026 року, суд вважає, що він містить обґрунтування необхідності, з передбачених законом підстав, для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, які взяв до уваги орган опіки та піклування, надаючи висновок про необхідність позбавлення батьківських прав, врахував пояснення матері дітей та свідків.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти
Долучені до матеріалів справи характеристики на дітей свідчать про те, що батько дітей не цікавився їх успіхами у навчанні, жодного разу не був присутнім на батьківських зборах, ні у вихованні, ні у навчанні, а також у матеріальному забезпеченні дітей участі не приймає.
З пояснень позивачки та з матеріалів справи встановлено, що відповідач протягом тривалого часу разом з дітьми не проживає, не приймає ніякої участі у їх житті, з ними не спілкується, не цікавиться їх життям, здоров`ям, навчанням, відпочинком, проведенням ними часу після навчання, їх проблемами, матеріально їх не забезпечує.
На думку суду, така поведінка батька щодо дітей свідчить про його свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків. 
Тобто, судом встановлено, що відповідач покинув територію України ще в лютому 2022 року, із цього часу в Україну не повертався.
Також, на думку суду, ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, не є таким, що не залежить від його волі, та вважає, що за наявності бажання відповідач не позбавлений можливості брати участь у виханні дітей, їх матеріальному утриманні, оскільки ухилившись від виконання батьківських обов`язків батько дитини в повній мірі поклав цей обов`язок на матір дітей.
Судом встановлено, що зростаючи без батька, діти не відчували і не відчувають батьківської любові, його піклування та турботи, його моральної підтримки, особливо під час війни. 
Суд не вбачає об`єктивних, не залежних від волі батька дитини, причин, що перешкоджали і перешкоджають батькові спілкуватись з дітьми та повноцінно брати участь у їх вихованні, оскільки його проживання в іншій країні, за наявності бажання виконувати батьківські обов`язки, брати участь у вихованні дітей, не є перешкодою для вільного спілкування з дітьми та повноцінної участі у вихованні дитини, у їх матеріальному утриманні, в тому числі і сплаті аліментів.
Суд вважає, що батько дітей протягом тривалого часу свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а саме не виявляє батьківського піклування та батьківської турботи до дітей не виявляє, не цікавиться навчанням, станом здоров`я дітей, фізичний та моральний розвиток дітей не підтримує, необхідних умов для навчання та проживання дітям не забезпечує, не створює умов для отримання дітьми освіти, не спілкується з дітьми, не допомагає їм у доступі до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, до їх переживань, під час війни не підтримує їх морально, хоча діти вкрай потребують такої підтримки та захисту. 
На думку суду, такі дії відповідача беззаперечно свідчать про відсутність бажання брати участь у житті дітей та у їх вихованні, свідчать про ухилення батька дітей від виконання батьківських обов`язків.
Суд вважає наявними обставини, за яких батько дітей підлягає позбавленню батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в даному випадку судом враховуються якнайкращі інтереси дітей, які в даний час проживають разом з матір`ю, яка їх виховує та матеріально утримує.
При цьому суд зазначає, що у разі зміни поведінки батька і його відношення до виконання своїх батьківських обов`язків, він може бути поновлений у батьківських правах щодо неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
А тому, суд вважає, що для захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, позов слід задовольнити і позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути звідповідача в користь позивача понесені нею судові витрати - судовий збір в розмірі 1 211 гривень 20 копійок.
Керуючись ст.ст.5, 10-13, 18, 81, 133, 141,258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 80, 84, 150, 164 СК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з  ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин
Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .
Третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, юридична адреса: 90531, Закарпатська область, Тячівський район, с-ще Дубове, вул. Гагаріна, 46, ідентифікаційний код юридичної особи: 04049633.

Суддя В.В. Ніточко