КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 червня 2026 року Справа №320/37491/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І. І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області, 
Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області (далі – відповідач-1, ГУ ПФУ в Житомирській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі – відповідач-2, ГУ ПФУ у Київській області), в якому просить суд:
1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії від 20.03.2025 p. № 104450014285.
2. Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, починаючи з 21 грудня 2024 року.
В обґрунтування позову позивач вказує на протиправну відмову у призначенні їй пенсії за віком викладену в рішенні від 20.03.2025 № 104450014285, оскільки нею при досягненні пенсійного віку 60 років 13.05.2025 були подані усі необхідні та наявні документи на підтвердження стажу. Потім, додатково, 18.03.2025 подано заяву підтвердження про те, що не перебуває на обліку в пенсійному органі рф та не отримує пенсійних виплат від рф.
Вказує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності записів у ній, їх неправильності чи неточності, стаж встановлюються на підставі інших документів виданих за місцем роботи, навчання, а також архівними установами.
Зазначає, що з 27.08.2018 є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованого АРК. Позбавлення права на пенсію через неможливість внаслідок війни підтвердити неотримання пенсії в російській федерації вважає неприпустимим. 
Також вважає, що не можуть слугувати легітимними підставами для позбавлення пенсійного забезпечення факт виходу рф з Угоди від 13.03.1992 та вимушену роботу позивача в російській окупації. 
Вказує, що відповідач – 1 некоректно називає періоди роботи з 01.09.2012 по 31.12.2014 та з 01.01.2015 по 07.06.2016 «періодом роботи в російській федерації». Наголошує, що у вказані періоди працювала у місті Керч Автономної Республіки Крим, що є тимчасово окупованою територією України. Російська окупація та застосування на території Криму законодавства рф, відповідних штампів, печаток і т.і. не дає відповідачеві-1 підстав вважати АР Крим територією російської федерації.
Ухвалою суду від 01.08.2025 відкрито провадження у справі, визначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
14.08.2025 ГУ ПФУ в Житомирській області подано відзив на позовну заяву, в якому вказує, що заява позивача про призначення пенсії за віком та долучені до неї документи були розглянуті за принципом екстериторіальності та за результатами їх розгляду ГУ ПФУ в Житомирській області прийнято рішення від 20.03.2025 № 104450014285 про відмову у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу, період праці в рф та не підтвердження не одержання пенсії від рф.
Відповідач -1 зокрема вказує, що за наданими документами не враховано до стажу позивача період трудової діяльності відповідно трудової книжки НОМЕР_2 від 19.07.1983 з 19.07.1983 по 03.09.1984 та період навчання відповідно до диплому № НОМЕР_3 від 15.07.1983 з 01.09.1980 по 13.07.1983, оскільки відсутня інформація про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення рф та періоди трудової діяльності відповідно до вищезазначеної трудової книжки з 01.09.2012 по 31.12.2014 та з 01.01.2015 по 07.06.2016, оскільки робота здійснювалась на території рф. 
Страховий стаж позивача становить 28 років 11 місяців 11 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.
Наполягає на правомірності прийнятого рішення про відмову у призначенні пенсії від 20.03.2025 № 104450014285, в позові просить суд відмовити.
08.09.2025 ГУ ПФУ у Київській області подано до суду відзив на позов, в якому вказує на правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії від 20.03.2025 № 104450014285. За наданими позивачем документами нею не підтверджено неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення рф та спірний період роботи здійснювався на території рф. Страховий стаж позивача складає 28 років 11 місяців 11 днів, що є недостатнім для призначення спірної пенсії.
30.09.2025 представником позивача подано до суду заперечення на відзив відповідача-1, в якому представник вказує на необґрунтованість доводів у відзиві відповідача-1, зазначає, що відповідно до положень Угоди від 13.03.1992 укладеної державами-учасницями СНД про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність та пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою. Враховуючи те, що за постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" було постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. москві, та зазначена постанова набрала чинності 02.12.2022, вважає, що до набрання чинності даною постановою Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Також, покликаючись на положення Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 01.12.2022 №2783-IX зазначає, що до документів, виданих на території російської федерації, при їх пред`явленні на території України застосовуванню підлягали положення Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, яка є чинною у відносинах України з російською федерацією. Враховуючи те, що 04.02.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», під час дії воєнного стану, виготовлені на території російської федерації, установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою документи, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Станом на 24.02.2022 перелічені вище документи, видані на території російської федерації, приймалися на території України без спеціального посвідчення в силу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, дія якої була зупинена лише Законом №2783-IX від 01.12.2022, тому надані позивачем документи підлягають прийняттю на території України без спеціального посвідчення (проставлення апостиля).
Щодо тверджень про не надання інформації щодо не одержання позивачем пенсії в рф, представник вказує, що позивачем було долучено 18.03.2025 до документів заяву про неотримання пенсії від Пенсійного фонду рф. Вважає, що у разі не надання позивачем заяви про не одержання пенсії в рф, пенсійний орган не мав відмовляти у призначенні пенсії, а мусив би повідомити позивача про необхідність дооформлення чи подання додаткових документів.
Щодо заявленого відповідачем-2 пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Позивач у справі оскаржує рішення ГУ ПФУ в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії від 20.03.2025 № 104450014285, яке було отримано листом ГУ ПФУ у Київській області від 20.03.2025 № 11547/03-16. 
З позовом позивач звернулась до суду через підсистему Електронний суд 22.07.2025.
Суд вказує, що шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущено. На час відкриття провадження у справі у суду не виникло процесуальних підстав вважати, що позивачем пропущено строк звернення до суду, провадження відкрито ухвалою суду від 01.08.2025.
Доводи відповідача – 2 не унормовуються із нормами діючого процесуального законодавства, покликання на ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є безпідставним в силу предмету спору в даній справі, який не стосується бездіяльності пенсійного органу щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат.
Встановивши позиції та доводи сторін, розглянувши подані ними документи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_1 . 
Згідно з довідкою від 27.08.2018 № 3251009594 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою фактичного місця проживання/перебування: АДРЕСА_2 . 
13 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.
До заяви долучено наступні документи:
копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ; 
копія паспорта № НОМЕР_5 , виданого органом 8025, дата оформлення 16.01.2018; 
копія РНОКПП; 
довідка за реквізитами АТ КБ «ПриватБанк» від 04.03.2025, яка засвідчує наявність рахунку IBAN НОМЕР_6 та належність цього рахунку заявнику;
копія довідки від 27.08.2018 № 3251009594 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; 
копія Диплому НОМЕР_7 , який засвідчує навчання у середньому міському професійно-технічному училищі № 4 м. Смоленська з 1 вересня 1980 року до 13 липня 1983 року та здобуття професії «кравець легкого жіночого одягу»; 
копія виписки підсумкових оцінок успішності до Диплому № 915605; 
витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 23.01.2018; 
копія трудової книжки НОМЕР_8 ; 
копія архівної довідки Державного архіву Смоленської області від 14.05.2015 № 3695 про звільнення ОСОБА_2 03 вересня 1983 року (з додатками документи архівного фонду Виробничого підприємства «СМОЛОБЛШВЕЙБЫТ»: копія особистої картки та Наказу по Смоленській фабриці ремонту і пошиву одягу від 22.07.1983 № 120 про прийняття на роботу); 
копія історичної довідки архівного відділу Керченської міської ради № Н-104/2 від 04.12.2014 про ПАТ «Керченський металургійний комбінат»; 
копія виписки з історичної довідки № Н-72/2 від 08.10.2015 про ПАТ «Керченський металургійний комбінат»; 
копія архівної довідки архівного відділу Керченської міської ради № Н-105/1 від 04.12.2014 про роботу в ТОВ «Эмаль и К» з 01 квітня 2003 року по 01 вересня 2004 року; 
копії архівних довідок архівного відділу Керченської міської ради №№ Н-106/1 та Н-106/2 від 04.12.2014, в яких містяться відомості про заробітну плату у «Керченському металургійному комбінаті» за 1990, 1991, 1992, 1993, 1994, 2010, 2011 та 2012 роки; 
копія довідки ТОВ «Керченський металургійний комплекс» від 08.12.2014 № 12/333 про заробітну плату за період з 01.09.2012 по 30.06.2014, яка видана заявнику на основі особових рахунків (у довідці зазначено про сплату єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України); 
копія довідки ТОВ «Керченський металургійний комплекс» від 08.12.2014 № 12/334 про заробітну плату за період з 01.07.2014 по 30.11.2014, яка видана заявнику на основі особових рахунків (у довідці зазначено про сплату єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України); 
копія архівної довідки Муніципального казенного закладу «Муніципальний архів міста Керч» № Н-72/1 від 08.10.2015 про наявність в архівних фондах «Керченського металургійного комбінату» відомостей про заробітну плату за період з січня 1995 року по грудень 2000 року; 
копія свідоцтва про народження сина ОСОБА_3 серії НОМЕР_9 ; 
копія довідки № 750 від 11.09.2014 Центру первинної медико-санітарної допомоги № 2 м. Керч про інвалідність ОСОБА_3 . 
Також ОСОБА_1 було долучено до заяви за власноручним підписом складену заяву від 18.03.2025 про те, що вона не перебуває на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України і пенсію в інших країнах не отримує з 2020 року. 
За принципом екстериторіальності заява із документами були розглянуті ГУ ФПУ в Житомирській області.
За результатами розгляду заяви та долучених до неї документів ГУ ПФУ в Житомирській області прийнято рішення від 20.03.2025 № 104450014285 про відмову у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу.
Так, ГУ ПФУ в Житомирській області за вказаним рішенням не враховано період трудової діяльності відповідно трудової книжки НОМЕР_2 від 19.07.1983:
- з 19.07.1983 по 03.09.1984 та період навчання відповідно до диплому № НОМЕР_3 від 15.07.1983 з 01.09.1980 по 13.07.1983, оскільки відсутня інформація про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення рф.
- періоди трудової діяльності відповідно до вищезазначеної трудової книжки з 01.09.2012 по 31.12.2014 та з 01.01.2015 по 07.06.2016, оскільки робота здійснювалась на території рф.
Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб зараховані всі періоди трудової діяльності.
Інші документи передбачені пунктом 3 Порядку №637 відсутні.
За наданими документами та згідно даних індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку страховий стаж становить 28 років 11 місяців 11 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.
ГУ ПФУ у Київській області було надіслано позивачу лист від 20.03.2025 № 11547/03-16, у якому викладено рішення про відмову у призначенні пенсії від 20.03.2025 № 104450014285.
Не погоджуючись із рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернулась до суду із даним позовом за захистом порушених прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
У пункті 5 Рішення №8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України від 9 березня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно частини першої статті 26 Закону №1058-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 31 року (з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року).
Згідно зі статтею 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Законом України від 25 квітня 2024 року за №3674-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення» (який набрав чинності з 23 червня 2024 року) внесено зміни до Закону №1058-IV.
Закон №1058-IVдоповнено статтею 24-1 «Періоди трудової діяльності за межами України, які зараховуються до страхового стажу».
За статтею 24-1 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Не зараховуються до страхового стажу періоди трудової діяльності за межами України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та на тимчасово окупованих територіях України після 19 лютого 2014 року особі, яка після 19 лютого 2014 року проходила військову службу (службу) у збройних силах, органах внутрішніх справ, органах державної безпеки, поліції, інших військових формуваннях, перебувала на посадах державної служби, на посадах в органах місцевого самоврядування у відповідних органах (формуваннях) російської федерації, добровільно займала посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, утворених на тимчасово окупованій території України, зокрема в окупаційній адміністрації держави-агресора, у незаконних судових або правоохоронних органах, а також добровільно брала участь у незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, утворених на тимчасово окупованій території України, та/або у збройних формуваннях держави-агресора.
Стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (абзац другий пункту 1, пункт 2 Порядку №637).
Відповідно до абзацу 1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За пунктом 8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. 
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Згідно пункту 15 Порядку №637 для підтвердження часу перебування на окупованій території України та інших держав у період Другої світової війни приймаються довідки сільських (селищних), міських Рад або їхніх виконкомів та районних державних адміністрацій.
За змістом приписів пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності - архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
У такому ж порядку підтверджується стаж роботи за відсутності документів у разі, коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються (розміщувалися) на тимчасово окупованій російською федерацією території України, в районі проведення антитерористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, а також на територіях територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають/перебували в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також у разі, коли майно (документи) підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (незалежно від місця їх реєстрації на території України) розташоване на території України та/або пошкоджене чи знищене внаслідок воєнних (бойових) дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації проти України, за умови документального підтвердження пошкодження чи знищення майна (документів).
Таким чином, основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16.
Відповідно до частини другої статті 4 Закону №1058-ІV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом рф "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, рф, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Відповідно до статті 1 Угоди від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.
Отже, дія цієї угоди розповсюджувалася на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди. У силу положень статті 6 Угоди від 13.03.1992 призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Відповідно до статті 11 зазначеної Угоди від 13.03.1992, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Положення цієї Угоди були чинними на момент роботи позивача у спірний період. Дія цієї Угоди припинена згідно з постановою Кабінету Міністрів України №639 від 24.06.2023.
При цьому варто враховувати, що 29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. москві. Постанова набрала чинності 02.12.2022.
Водночас, відповідно до пункту 2 статті 13 Угоди про гарантії пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають. Отже, положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії. Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі №291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі №345/9/17.
29.11.2022 Кабінет Міністрів України ухвалив постанову №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі - Постанова №1328), яка набрала чинності 02.12.2022 та якою постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. москві.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 передбачено вихід України з цієї Угоди.
Разом із тим, відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Таким чином, положення Постанови №1328 підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання нею чинності, тобто з 02.12.2022.
Угода між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, підписана та набула чинності 14.01.1993. Дію угоди припинено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 № 639.
Крім того, дію Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України від 11 липня 1995 року №290/95-ВР, зупинено у відносинах України з російською федерацією та Республікою Білорусь на підставі Закону України №3192-IX від 29.06.2023 «Про зупинення у відносинах України з російською федерацією та Республікою Білорусь дії Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів та Протоколу про внесення змін і доповнень до Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року» (набуття чинності 21.07.2023).
Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах ратифіковано із застереженнями Законом № 240/94-ВР від 10.11.1994 Дію Конвенції зупинено з 27.12.2022 у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь на підставі Закону № 2783-IX від 01.12.2022. Відповідно до листа МЗС України № 72/14-612-2008 від 06.01.2023 дія документа припиняється з 29.12.2023.
Наведене підтверджує, що у разі коли особа працювала на території Республіки Білорусь чи рф або на підприємстві зареєстрованому на території Республіки Білорусь чи рф після 13.03.1992, то цей стаж при вирішенні питання про призначення пенсії встановлення достатності стажу має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися в Республіки Білорусь чи в рф. Тобто існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.
Таким чином, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права особи на пенсію та при її обчисленні, також спірний період підлягає зарахуванню до загального стажу роботи в силу норм міжнародних договорів, які були чинними у невизнані спірні періоди.
Суд зауважує на вищезазначену норму статті 24-1 Закону №1058-IV та відповідно вказує, що періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року зараховується та за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі за зазначені періоди. Порядок підтвердження не отримання пенсії особою від іншої держави визначається КМУ. 
Станом на момент прийняття спірного рішення про відмову у призначені пенсії, Кабінетом Міністрів України не було визначено порядок підтвердження нездійснення виплати пенсії іншою державою.
Разом з тим, суд зазначає, що Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу був прийнятий постановою Кабінету Міністрів України № 562 лише 16.05.2025.
Тобто, станом на день звернення до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії та на день прийняття спірного рішення про відмову у призначені пенсії, Кабінетом Міністрів України не було визначено порядок підтвердження нездійснення виплати пенсії іншою державою.
Тому посилання відповідачів на ненадання позивачем заяви про отримання (неотримання) пенсійних виплат за період з 19.07.1983 по 03.09.1984, з 01.09.1980 по 13.07.1983, іншою державою при відмові у зарахуванні вказаного періоду до страхового стажу є протиправним.
Також, враховуючи обставини окупації рф певних територій України з 2014 року, офіційно визначених за нормативно правовими актами держави, суд звертає увагу, що не підлягає зарахуванню до страхового стажу періоди трудової діяльності за межами України на тимчасово окупованих територіях України після 19 лютого 2014 року особі, яка після 19 лютого 2014 року зокрема перебувала на посадах державної служби, на посадах в органах місцевого самоврядування у відповідних органах (формуваннях) російської федерації, добровільно займала посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, утворених на тимчасово окупованій території України, зокрема в окупаційній адміністрації держави-агресора, у незаконних судових або правоохоронних органах.
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 від 19.07.1983 щодо періодів трудової діяльності з 01.09.2012 по 31.12.2014 та з 01.01.2015 по 07.06.2016, суд вказує про те, що за дослідженими записами не вбачається перебування позивача на посадах державної служби, на посадах в органах місцевого самоврядування у відповідних органах (формуваннях) російської федерації, добровільно займала посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, утворених на тимчасово окупованій території України, зокрема в окупаційній адміністрації держави-агресора, у незаконних судових або правоохоронних органах, у висновку суду встановлено протиправність не зарахування вказаних спірних періодів до стажу позивача. 
Суд також зазначає, що відповідно до пункту 4.1 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, зі змінами, далі Порядок №22-1) визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).
Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
Відповідно абзацу четвертий пункту 1.8 розділу I Порядку 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
За змістом пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, крім іншого, повідомляє заявника про необхідність до оформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Варто зауважити, що виконуючи обов`язок держави щодо забезпечення реалізації права особи на соціальний захист, територіальний пенсійний орган в межах наданих йому повноважень та відповідно до пенсійного законодавства повинен сприяти такій особі у реалізації права на призначення їй пенсії, зокрема, шляхом перевірки правильності оформлення заяви, відповідності викладених у ній відомостей, змісту і належності оформлення, а у випадку їх невідповідності, роз`яснювати такій особі її права, а також надавати строк для усунення вказаних недоліків.
З наявністю обставин, які свідчать про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів, у органу пенсійного фонду виникає обов`язок повідомити особу, яка звернулась за пенсією, про необхідність усунути певні недоліки при зверненні у визначений цим Порядком строк.
Наведені положення свідчать про те, що неналежне оформлення документів чи їх неповнота не є безумовною підставою для відмови у призначенні пенсії.
Водночас при прийнятті у позивача документів судом встановлено не врахування відповідачем поданої додаткового позивачем 18.03.2025 заяви, передбаченої статтею 24-1 Закону №1058-IV, в якій вона повідомляє про те, що не перебуває на пенсійному обліку в рф та не отримує пенсії з 2020 року. 
Суд враховує, що відповідач-1 не пояснив суду не врахування долученої позивачем заяви від 18.03.2025.
Також, суд вказує про відсутність належних та достатніх доводів не врахування відповідачем-1 обставини того, що позивач з 2018 року є внутрішньо переміщеною особою, проживала та працювала в АРК, враховуючи також вимушений період роботи в період окупації АРК, наявність усіх записів в трудовій книжці, в доданих до заяви документах, які належали до врахування пенсійним фондом.
Суд наголошує, що лише використання органом пенсійного фонду усіх процедур, які застосовуються при вирішенні питання про призначення пенсії та не виконання заявником установлених вимог, може свідчити про обґрунтованість та правомірність рішення територіального органу пенсійного фонду.
Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що за записами трудової книжки НОМЕР_2 від 19.07.1983 період навчання позивача з 01.09.1980 по 13.07.1983 підтверджується відмітками на сторінках №№ 2 та 3 трудової книжки, копією Диплому НОМЕР_7 , який засвідчує навчання позивача у середньому міському професійно-технічному училищі № 4 м. Смоленська з 1 вересня 1980 року до 13 липня 1983 року та здобуття професії «кравець легкого жіночого одягу», та випискою підсумкових оцінок успішності позивача до Диплому № 915605.
Період трудової діяльності з 19.07.1983 по 03.09.1984 підтверджується записами на сторінках №№ 2 та 3 трудової книжки, Смоленська фабрика ремонту і пошиву одягу, копією архівної довідки Державного архіву Смоленської області від 14.05.2015 № 3695 про звільнення ОСОБА_2 03 вересня 1984 року (з додатками документи архівного фонду Виробничого підприємства «СМОЛОБЛШВЕЙБЫТ»: копія особистої картки та Наказу по Смоленській фабриці ремонту і пошиву одягу від 22.07.1983 № 120 про прийняття позивача на роботу).
Період роботи позивача з 01.09.2012 по 31.12.2014 підтверджується записами на сторінках №№ 22 та 23 трудової книжки, ТОВ «Керченський металургійний комплекс», копією довідки ТОВ «Керченський металургійний комплекс» від 08.12.2014 № 12/333 про заробітну плату позивача за період з 01.09.2012 по 30.06.2014, в якій також зазначено про сплату єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України, копією довідки ТОВ «Керченський металургійний комплекс» від 08.12.2014 № 12/334 про заробітну плату позивача за період з 01.07.2014 по 30.11.2014, із зазначенням про сплату єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України.
Період роботи позивача з 01.01.2015 по 07.06.2016 підтверджується записами у трудовій книжці на сторінках №№ 24 - 27, ТОВ «Керченський металургійний комплекс».
Зауважень щодо вказаних записів у трудовій книжці відповідачами не зазначено.
Таким чином, суд приходить до висновку про підтвердження позивачем спірних періодів роботи та навчання не визнаних відповідачами записами трудової книжки НОМЕР_2 від 19.07.1983.
Відтак, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком за статтею 26 Закону №1058-IV, у зв`язку із чим рішення відповідача-1 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 від 20.03.2025 № 104450014285 є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. 
Позивач ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
На час звернення до пенсійного органу позивач мала 60 років, заява подана 13.03.2025, відповідно пенсія має бути призначена позивачу з дня досягнення особою пенсійного віку, з 21 грудня 2024.
Враховуючи, що права позивача порушено рішенням від 20.03.2025 № 104450014285, яке визнано протиправним, суд дійшов висновку щодо обрання належного способу захисту встановленого порушеного права позивача на пенсію, а саме необхідності зобов`язання відповідача-1 зарахувати спірні періоди та призначити спірну пенсію за віком.
Суд зазначає, що повноваження Пенсійного фонду щодо призначення пенсії не є дискреційними, з огляду на таке.
На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
У такому випадку дійсно суд, за загальним правилом, не завжди може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки, як правило, який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.
За даною справою суд вказує, що у разі настання визначених законодавством умов, відповідач-2 зобов`язаний до вчинення конкретних дій щодо призначення пенсії, в іншому випадку, такі дії є неправомірними, тобто у відповідача-2 у спірних правовідносинах існував лише один правомірний варіант поведінки (призначити пенсію) і він не мав законної можливості на власний адміністративний розсуд (дискрецію) не призначати таку пенсію.
Умовами для призначення пенсії законодавство визначає цілком визначені матеріально-правові факти, а не бажання на вільний розсуд (дискрецію) пенсійного органу.
В іншому випадку законодавець формулював би відповідні положення закону із застосуванням формулювань на зразок «пенсійний орган може призначити пенсію» чи «пенсійний орган має право призначити пенсію» тощо, щоб вказувало на те, що це залежить виключно від його розсуду, а не від виконання платником передбачених законом умов.
Отже, повноваження відповідача-2 у спірних правовідносинах не є дискреційними.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані сторонами, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного позову.
Враховуючи частину 1 статті 139 КАС України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню на його користь 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1, яким було прийнято спірне рішення.
Суд зазначає, що сума переплаченого судового збору 968,96 грн, порядок її повернення визначений положенням діючого законодавства та позивач не позбавлений права на відповідне звернення до суду.
Керуючись ст.ст. 2, 73-77, 90, 139, 143, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
в и р і ш и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії від 20.03.2025 № 104450014285.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до страхового стажу за записами трудової книжки НОМЕР_2 від 19.07.1983 період трудової діяльності з 19.07.1983 по 03.09.1984 та період навчання відповідно до диплому № НОМЕР_3 від 15.07.1983 з 01.09.1980 по 13.07.1983, періоди трудової діяльності з 01.09.2012 по 31.12.2014 та з 01.01.2015 по 07.06.2016.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, з 21 грудня 2024 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області (ЄДРПОУ 13559341) витрати по сплаті судового збору у сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.