2/130/20/2026
130/3174/23
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2026 р.   м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі головуючої судді Грушковської Л.Ю.,
секретаря Ящук К.Я.,
розглянувши в судовому засіданні у м. Жмеринка за загальними правилами позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє окремих позовних вимог – нотаріус Першої Жмеринської державної нотаріальної контори Антал Людмили Степанівни про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна,
в с т а н о в и в:
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Шмиров Є.І. звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області із даною позовною заявою, в якій просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з 01.01.2014 по 27.01.2023 року включно; визнати житловий будинок, незавершений будівництвом, готовність 55%, за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті останнього Нотаріусом Першої Жмеринської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 було відкрито спадкову справу. У померлого ОСОБА_3 є сестра ОСОБА_2 та батько ОСОБА_5 , які можуть претендувати на спадкове майно. До моменту смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 проживала з ним у незареєстрованому шлюбі з 08.11.1992 року по АДРЕСА_2 . Згідно з довідкою квартального комітету «Велика Жмеринка» від 26.01.2012 року ОСОБА_1 1962 року народження проживає у громадянському шлюбі з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 на протязі 20 років. Також, у Позивача з померлим ОСОБА_3 народились діти, які прожили лише місяць, а саме ОСОБА_6 роки життя: 15 березня 1994 року - 18 квітня 1994 року; ОСОБА_7 роки життя: березня 1994 року - 14 квітня 1994 року. 15 Зазначене підтверджується відповіддями КП «Вінницька обласна клінічна дитяча інфекційна лікарня Вінницької обласної ради» на адвокатський запит від 13.10.2023 року № 306 та від 23.10.2023 року № 319 відповідно до яких, ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_3 був госпіталізований у відділення реанімації по переводу з Центральної районної лікарні - 29 березня 1994 року з діагнозом: Менінгококова інфекція. Виписаний з лікарні - 06 квітня 1994 року. 09 квітня 1994 року госпіталізований у відділення реанімації по переводу з Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні з діагнозом: Сальмонельоз. ІНФОРМАЦІЯ_4 - помер. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був госпіталізований у відділення реанімації 06 квітня 1994 року з діагнозом: Сальмонельоз. ІНФОРМАЦІЯ_4 - помер. З дітьми перебувала мати ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 . Хрещеною матір`ю цих дітей є відповідач ОСОБА_2 , яка достеменно знає що ці діти є спільними ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Наразі могили дітей Позивача доглядаються останньою. Крім того, ОСОБА_1 сповіщала ОСОБА_3 про народження спільних дітей листом. Під час спільного проживання однією сім`єю Позивача з ОСОБА_3 його батько ОСОБА_5 подарував йому незакінчений будівництвом будинок готовністю 11%, що знаходиться у АДРЕСА_3 та розташований на присадибній земельній ділянці. На земельній ділянці також знаходиться хлів (літера «Б»). Дозвіл на відчуження даного будинку та продовження строку дії документів на будівництво було надано рішенням Виконавчого комітету Жмеринської міської ради від 25.02.2002 року № 41, тому зазначений об`єкт не є самочинним будівництвом. Крім цього, відповідно до договору дарування від 13.03.2002 року зареєстрованого в реєстрі за № 818 ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку розміром 3318 кв. м., яка розташована по АДРЕСА_4 . Відповідно до Звіту про оцінку майна від 15.08.2023 року, житловий будинок, незавершений будівництвом готовність 55%, за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 та входить в спадкову масу після його смерті, має оціночну вартість в розмірі 359 000 грн. За час спільного проживання однією сім`єю, вони мали спільний бюджет та спільно будували зазначений будинок, навіть ще до дарування будинку ОСОБА_5 . ОСОБА_3 , оскільки у них була усна домовленість, що вони там будуть проживати з ОСОБА_3 . Оскільки, чоловік ніде не працював, займався тимчасовими підробітками, усі матеріали на подальше будівництво були придбані за кошти позивача. Позивач тривалий час працювала підприємцем. Окрім того, постійно займалася домашнім господарством: розведенням домашньої птиці, вирощуванням овочів та фруктів на своїй присадибній ділянці з метою забезпечення родини продуктами харчування. Чоловік, власноручно будував будинок, вона йому в цьому фізично також допомагала. Вираховуючи частку будинку на момент дарування (11%) від частки готовності на 55% у відсотковому еквіваленті. 11% готовності будинку на момент дарування / 55% готовності будинку Х 100% = 20% (частка подарованої частини будинку готовністю 11% від будинку готовністю 55%). Враховуючи наведені розрахунки, вартість будинку за час проживання однією сім`єю збільшилась на 80% - тобто істотно. Таким чином, особиста частка ОСОБА_3 становила лише 20% від тої яка була побудована разом із ОСОБА_1 . Оскільки будинок по АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 та входить в спадкову масу після його смерті, має оціночну вартість в розмірі 359 000 грн., ОСОБА_1 за правом спільної сумісної власності належить 1/2 будинку, що виражається у грошовому еквіваленті: 359 000 грн /2 = 179500 гривень. 
Ухвалою суду від 04.12.2023 відкрито провадження. Призначено підготовче судове засідання.
Відповідач ОСОБА_2 27.12.2023 року подала відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову, судові витрати залишити за позивачем. Зазначила, що після смерті її брата ОСОБА_3 організацію поховання здійснювала відповідач ОСОБА_2 , так як на момент смерті позивач ОСОБА_1 протягом довгого часу проживала за кордоном і приїхала лише на його похорон. Крім того, за власним спостереженням ОСОБА_2 її брат ОСОБА_3 взагалі не був схожий на одруженого чоловіка, він мав недоглянутий зовнішній вигляд, не мав зубів і сам за собою як міг доглядав та проживав сам, так як позивачка ОСОБА_1 постійно виїздила за кордон України та протягом останнього року, що передував смерті ОСОБА_3 з ним не проживала, тому що перебувала за кордоном і проживала там. Вона вкотре залишила Україну в січні 2022 року і повернулась лише на похорон ОСОБА_3 , на думку ОСОБА_2 для подання заяви про вступ в спадщину. Вони ніяк не могли протягом останніх років проживати разом однією сім`єю, як про це позивач зазначала в позовній заяві та вести спільний побут і господарство. При цьому ОСОБА_3 мав можливість в тому числі після оголошення військового стану в Україні поїхати разом з позивачкою за кордон, так як досяг 60-річного віку, але ні до того ні після ІНФОРМАЦІЯ_6 він нікуди не виїздив, так як з собою цивільна дружина його не кликала, що ще раз доводить факт того, що вони вже давно не проживали однією сім`єю і не вели спільний побут, а він був в Україні як квартирант та охоронець будинку позивачки. Враховуючи те, що відповідачу ОСОБА_2 відомо про відсутність позивачки в Україні протягом останнього року і станом на день смерті спадкодавця в тому числі. Щодо доданих роздруківок фотографій вважає, що долучені до позовної заяви ніяк не завірені роздруківки фотографій застілля жодним чином не можуть підтверджувати факт спільного проживання однією сім`єю і спільного ведення заявником з померлим господарства. Такі фото, можуть бути розцінені як зустрічі знайомих і товаришів для спільного проведення часу або відмічання, мабуть, якихось свят, а не як доказ проживання однією сім`єю і ведення спільного побуту. Щодо долучених документів по оцінці та будівництву будинку, незавершеного будівництва зазначила таке. В інформаційній довідці-характеристиці, виданій ОСОБА_1 27.07.2023 №273 ФОП ОСОБА_9 вказується, що готовність відповідного будинку 55%, що вона вважає, навіть оцінюючи зовнішній вигляд самого будинку і дивлячись «неозброєним оком» можна відразу заперечити, а саме в будинку побудовані лише стіни, які як і раніше і станом на сьогоднішній день, розміщуються під відкритим небом, тому, що покрівля його взагалі відсутня; в будинку не проводились жодні зовнішні і внутрішні – ремонт взагалі відсутній; в будинку відсутні інженерно-технічні комунікації (електрика, опалення). При цьому, визначаючи вартість даного будинку, прилеглих будівель та територій, у розрахунковій частині наданого до суду Позивачем Звіту про оцінку майна висновку про вартість об`єкту оцінки від 15.08.2023, що було здійснено ТОВ «Центр оцінки «Партнер» (в таблиці) зазначається наступне: Об`єктами порівняння №№ 1,2,34 зазначені будинки також в місті Жмеринці які саме житловими, де зазначається, що в них є задовільний ремонт, інженерно-технічні комунікації (електрика, опалення, газифікація) і т.д.. Постає до Позивача питання, як спірний будинок готовністю, нібито, на 55%, що є об`єктом незавершеного будівництва, в якому відсутні і дах, і ремонт, і інженернотехнічні комунікації, який також визначено непридатним до проживання, можна оцінювати більше вартості будинків, які є житловими, з задовільним ремонтом і всіма комунікаціями. Як вбачається з таблиці Звіту, житлові будинки вартістю по 12, 8, 9... тис. доларів брались як об`єкти порівняння, а в позовній заяві Позивач (його представник) зазначає про оціночну вартість незавершеного будинку, що належав померлому ОСОБА_3 , в розмірі 359 тис. гривень, що станом на сьогодні еквівалентно приблизно 9 тис. 500 доларів. Враховуючи викладене, вважає, така вартість незавершеного будинку, як про це зазначено в позовній заяві, взагалі є не логічною, необґрунтованою та однозначно завищеною, і подані Позивачем документи в додатках до позовної заяви, як докази, суперечать один одному, а саме Звіт суперечить оціночній вартості даного незавершеного будинку, так як вартість житлових будинків є рівнозначною до будинку з незавершеним будівництвом і не придатним взагалі для проживання. Щодо доданих до позовної заяви видаткових накладних: В позовній заяві міститься посилання на видаткові накладні (№1185 від 25.09.2003, № 474 від 30.03.2004 та № 210 від 18.07.2005) як, ніби то, на доказ купівлі Позивачем товарів на будівництво відповідного будинку, що є предметом спадкування. Вважає, що зазначені податкові накладні не є належними доказами участі позивача у будівництві будинку, що є предметом спадщини в даній справі. Крім того, вважає, що видаткові накладні жодним чином не є доказом того, що даний товар купувався саме з метою будівництва будинку, що належав померлому брату відповідачки ОСОБА_2 , так як жодного доказу , що саме туди направлявся відповідний товар немає. Позивачем в позовній заяві зазначається, що з 2003 року вона займалась підприємницькою діяльністю, але жодних доказів того, що вона отримувала від такої діяльності відповідний дохід не має. Сам факт реєстрації ОСОБА_1 як суб`єкта підприємницької діяльності жодним чином не доводить того, що вона отримала від такої діяльності відповідний прибуток. Спільно набутого майна в них немає. Також відповідач ОСОБА_2 заперечила щодо розміру судових витрат, понесених відповідачем, так як вони не обгрунтовані жодними доказами. 
Представник відповідача ОСОБА_5 – адвокат Мерженко Т.П. подала відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що досліджуючи довідку квартального комітету «Велика Жмеринка» № 239 від 06.03.2023 року (в якій вказано про спільне проживання), можливо встановити, що в ній дійсно зазначено, що позивач і ОСОБА_3 проживали в незареєстрованому шлюбі, а останній був прописаний у доньки «цивільної дружини». Також зазначила, що КК «ВЖ» не є органом державної Влади/місцевого самоврядування, до повноважень якого входить встановлення наявності/відсутності факту проживання осіб однією сім`єю без реєстрації шлюбу. КК «ВЖ» є органом самоорганізації населення, якому не було делеговано повноваження встановлення факту проживання осіб в незареєстрованому шлюбі. Такі повноваження віднесені до компетенції суду. Аналогічна ситуація із довідкою КК «ВЖ» від 26.01.2012 року, відповідно до якої вказано, що позивач і ОСОБА_3 проживають у «громадянському шлюб» на протязі 20 років. Довідка не підкріплена будь-якими додатковими відомостями (дата початку спільного життя, його закінчення, тощо) або доказами висловлених фактів. Таким чином, можливо дійти висновку, що довідки, видані КК «ВЖ» не можуть підтверджувати/спростовувати будь-які факти, оскільки видані суб`єктом, який не має повноважень встановлювати будь-які факти, а також оскільки такі факти не підтверджуються будь-яким доказом, що свідчить про ознаки підробки документів. Додані до позовної заяви фотокартки не можуть свідчити про спільне проживання позивача і ОСОБА_3 . Зокрема, на кожній фотокартці можливо встановити, що відбувається святкування певної події, на якій, окрім позивача та ОСОБА_3 знаходиться ряд інших людей. При цьому, жодна з таких фотокарток не свідчить безпосередньо про те, що позивач та ОСОБА_3 проживали разом. Вони лише знаходились одночасно на певній події, разом із рядом інших людей (в тому числі тією особою, яка фіксувала події на фотоапарат). Сам факт одночасного знаходження двох осіб на святкуваннях жодним чином не може свідчити про те, що ці особи проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки в такому випадку можна свідчити про те, що позивач також проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із кожною особою, яка зафіксована на наданих фотокартках, що є нелогічним. Відповідно до позовної заяви «Також, у Позивача з померлим ОСОБА_3 народились діти, які прожили лише місяць, а саме ОСОБА_6 роки життя: 15 березня 1994 року 18 квітня 1994 року; ОСОБА_7 роки життя: 15 березня 1994 року - 14 квітня 1994 року» На підтвердження даної обставини надаються листи КП «Вінницька обласна клінічна дитяча інфекційна лікарня Вінницької обласної ради» № 306 від 13.10.2023 року та № 319 від 23.10.2023 року. При цьому, варто зазначити (на чому акцентує увагу в тому числі представник позивача), що у вказаних документах зазначається, що матір`ю була « ОСОБА_8 ». Зазначила, що дана помилка явно свідчить про те, що будь-які документи у позивача під час народження дітей не перевірялись, оскільки в такому випадку було б вказано правильне прізвище (позивач ніколи не мала прізвища « ОСОБА_10 », доказів зворотного не надано). Оскільки документи у позивача на той момент не перевірялись, а прізвище записане « ОСОБА_10 » і у дітей « ОСОБА_10 », що є прізвищем покійного ОСОБА_3 , то це свідчить про відсутність на той момент ОСОБА_3 разом із позивачем та записом інформації виключно зі слів позивача. Також до позову додається лист, яким позивач повідомляла ОСОБА_3 про народження спільних дітей, який явно свідчить про те, що на момент народження ОСОБА_3 не проживав разом із позивачем. Додатковим є те, що до позову додається лист, який, відповідно до позовної заяви, було направлено ОСОБА_3 , а документів про відправку/отримання додано не було. Отже позивачем надаються докази, які суперечать одне одному: з одного боку довідка КК «ВЖ» відповідно до якої вона та ОСОБА_3 з 1992 року проживають разом, а з іншого боку лист 1994 року до ОСОБА_3 про народження дітей, що не може не поставити під сумнів правдивість документів та тверджень позивача. За наявною інформацією, позивач часто виїжджала за кордон і перебувала там тривалий час (в тому числі до своєї доньки, яка уклала шлюб за кордоном, що підтверджується наданими позивачем документами), що також свідчить про те, що проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не було. На підтвердження даної обставини також додається клопотання про витребування інформації. Таким чином, посилання в позовній заяві на відповідні листи стосовно спільних (за заявою позивача) дітей є некоректними, оскільки такі документи були записані зі слів позивача, а ОСОБА_11 на той момент не проживав разом із позивачем, що підтверджується листом позивача і свідчить про відсутність проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Також, як було зазначено у відзиві на позовну заяву відповідача 2, позивач не проживала із ОСОБА_3 на момент його смерті, не здійснювала поховання, не несла відповідні витрати, тощо, про що були надані докази. Отже відповідно до слів позивача, вона разом із ОСОБА_3 з 1992 року постійно проживали разом, але відповідно до доказів, які містяться в матеріалах справи, під час народження спільних (за словами позивача) дітей ОСОБА_3 з нею не перебував, на момент його смерті позивач також 3 ним не перебувала, що різко суперечить словам позивача. Позивач не підтвердила жодними належними та допустимими доказами факт того, що вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 , в тому числі: факт такого проживання, дату початку, дату закінчення. В позовній заяві зазначається, що «Відповідно до Звіту про оцінку майна від 15.08.2023 року, житловий будинок, незавершений будівництвом готовність 55%, за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 та входить в спадкову масу після його смерті, має оціночну вартість в розмірі 369000 грн». Крім того, в позові вказано, що усі матеріали на будівництво були придбані за кошти позивача, на підтвердження чого надаються 3 видаткових накладні. Надані позивачем видаткові накладні містять ряд недоліків. Водночас, після дослідження усіх наданих видаткових накладних можливо прийти до висновку: 1. Відсутнє зазначення суб`єкта, який продав відповідні будматеріали; 2. Відсутнє зазначення місця складання; 3. Посади відповідальних осіб (касир, комірник, тощо); 4. Особистий підпис покупця. При цьому, такі недоліки містяться в кожній із наданих видаткових накладних, що свідчить про те, що такі документи не можуть бути прийняті як докази придбання будь-яких будівельних матеріалів. Крім того, позивач надає дані видаткові накладні як доказ того, що «усі матеріали на подальше будівництво були придбані за кошти позивача». Проте, навіть якщо не брати до уваги вказані вище недоліки, ці документи не свідчать про факт того, що кошти, які були витрачені на купівлю, були саме коштами позивача. Такі документи, у випадку їх належного оформлення, могли б підтверджувати що саме позивач отримала будівельні матеріали, але залишали б невідомим те, за чиї кошти такі матеріали були придбані. Додатково, навіть за реальної купівлі даних будівельних матеріалів, позивачем не було надано жодних доказів того, що вони були спрямовані саме на поліпшення спірного майна. Також, відповідно до позовної заяви «Я тривалий час працювала підприємцем. Окрім того, постійно займалася домашнім господарством: розведенням домашньої птиці, вирощуванням овочів та фруктів на своїй присадибній ділянці з метою забезпечення родини продуктами харчування. Чоловік власноручно будував будинок, я йому в цьому фізично також допомагала» В позовній заяві допускається помилка (або свідомий ввід в оману), яка полягає у тому, що ототожнюється реєстрація ФОП та отримання доходів. Факт реєстрації ФОП лише свідчить про те, що позивач в порядку передбаченим чинним законодавством отримала право на зайняття підприємницькою діяльністю із усіма наслідками (особливий порядок оподаткування, право здійснювати господарські операції, наймати працівників як ФОП, тощо). Крім того, в позовній заяві зазначається, що позивач займалась домашнім господарством. На підтвердження цих слів надано довідку від 12.02.1995 року, відповідно до якої вказано, що позивач мала підсобне господарство. Враховуючи ту обставину, що спірне майно було подароване за договором даруванням ОСОБА_5 своєму сину у 2002 році, дана довідка не може бути належним доказом того, що в 2002 році позивач до сих пір мала і вела підсобне господарство. Отже факт наявності та ведення підсобного господарства в спірний період доведено не було. Підсумовуючи, можливо дійти висновку, що посилання позивача на те, що вона мала дохід та спрямовувала цей дохід на поліпшення майна ОСОБА_3 , що останній разом із позивачем мали спільні витрати та бюджет не знайшли свого підтвердження. В позовній заяві постійно наголошується на те, що ОСОБА_3 був подарований за договором житловий будинок готовністю 11%, а станом на сьогодні він готовий на 55%. Водночас, позивачем не наданий жоден документ, який свідчив б про те, що станом на сьогодні спірне майно готове на 55%. Зокрема, якщо дослідити наданий позивачем техпаспорт, в ньому не міститься інформація про те, що спірне майно завершене на 55%. Натомість, в таблицях, які містять інформацію про об`єкти, яких стосується техпаспорт в графі «Назва будівель та споруд» зазначено «Житловий будинок незавершений будівництвом готовністю 55%». Така ситуація стосується виключно житлового будинку, хоча також € інші незавершені об`єкти та об`єкти без року спорудження/реконструкції (наприклад, ганок). Але в жодному випадку окрім житлового будинку не вказана ступінь готовності такого об`єкту. Додатково в звіті про оцінку це підтверджується шляхом зазначення в розділі «Опис об`єкту оцінки» в графі «Майно, що оцінюється» «Назва» зазначено «Житловий будинок незавершений будівництвом, готовність 55%». Жодного іншого документу, в тому числі висновку будівельної експертизи, додано не було. В жодному наданому документі не встановлено критерії визначення готовності, тобто не визначено в який момент (після проведення яких робіт) готовність будинку складе 100%, а отже абсолютно неможливим є вирахування 55% від повних 100%. У зв`язку із відсутністю критеріїв визначення готовності так само відсутні і розрахунки визначення готовності спірного майна, що додатково створює перешкоди у визначенні реальної готовності. Тобто можливо дійти висновку, що це назва об`єкту, яка не включає в себе характеристику готовності, а була просто записана зі слів позивача. Підсумовуючи, позивачем не було надано жодних документів, які б підтверджували готовність спірного майна на 55%, не наведено жодних робіт, які були зроблені нею/з нею в поліпшенні майна, а отже твердження про істотне покращення майна залишилось недоведеним.
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Шмиров Є.І. подав відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Зазначив, що відповідач 2 у своєму відзиві повідомляє що організацією поховання займалась лише вона, а ОСОБА_1 , лише приїхала на похорон. Зазначена інформація не відповідає дійсності, оскільки сам похорон відбувався в будинку Позивача ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 , до приїхду Позивача початкові заходи з похорону здійснювали друзі, сусіди та куми Позивача. ОСОБА_2 також до них приєдналась та частково розрахувалась за деякі послуги. Донька Позивача - ОСОБА_12 у присутності свідків пропонувала відшкодувати зазначені витрати Відповідачу 2 в розмірі 30 тисяч гривень, однак остання відмовилась посилаючись на родинні зв`язки з померлим. Зазначене може підтвердити в суді сусідка – ОСОБА_13 . Позивачем було особисто придбано одяг для померлого, організовано та оплачено поминальний обід, також нею було організовано, у власному будинку обіди на 9 та 40 днів. Позивач, не мала на думці, що у когось виникнуть сумніви, в організації поховання, тому не збирала чеки на витрати, а в кафе за обід розрахувалась готівкою, і чек їй не було надано. Є лише рукописне меню замовлення без будь-яких підписів, тому не може бути належним доказом відповідно до вимог ЦПК. Однак зазначені обставини можуть довести численні свідки. Позивач дійсно час від часу, а саме декілька місяців на рік, їздила гостювати до своєї доньки ОСОБА_12 , яку вона ростила спільно з покійним ОСОБА_3 . Однак більшу частину року вона з жила з покійним чоловіком. Зазначене може підтвердити копія закордонного паспорту Позивача. У 2015 році, Позивач перебувала у Німеччині на лікуванні, у 2018-2019 року Позивач частіше приїжджала до доньки, оскільки вона почала хворіти і їй була потрібна допомога по догляду за онучкою. Коли почалась війна, Позивач з померлим ОСОБА_3 вирішили, щоб вона переїхала на час війни до Німеччини, оскільки вона має хворобу серця та проблеми з тиском та через загрозу від війни, та постійні повітряні тривоги Позивач могла не пережити зазначені події в Україні. Померлий ОСОБА_3 міг в будь-який час виїхати з Позивачем. Донька ОСОБА_12 спонукала його до виготовлення закордонного паспорту, який був для нього виготовлений. Він особисто не заходів виїжджати, оскільки не хотів залишати без нагляду їхній будинок, присадибне господарство, квартиру дочки, а також майно, яке є предметом даного спору. Зазначений недобудований будинок часто грабували, тому за ним потрібний постійних догляд. Позивач, зазначає, що після початку війни і її від`їзду за кордон – вона залишила ОСОБА_3 , свою пенсійну картку, з якої він сплачував комунальні послуги, за будинок і квартиру доньки ОСОБА_12 . Також він жив на кошти від оренди квартири доньки. Позивачем постійно надсилались посилки з Німеччини з продуктами харчування та одягом. Враховучи війну в Україні багато сімей були розлучені кордоном, однак це не означає що сімейні відносини припинились. Стосовно нібито неохайного вигляду та нібито відсутності зубів у померлого ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що це нічим не підтверджена вигадка Відповідача 2. ОСОБА_3 мав хороший одяг, нормально харчувався та слідкував за своїм здоров`ям, у тому числі зубами. Те що він мав нормальний охайний вигляд – зможуть підтвердити чисельні свідки, який сторона Позивача буде просити викликати в якості свідків. Твердження Відповідача 2 про те, що ОСОБА_3 був нібито «охоронцем майна», спростовуються доказами в сукупності, наведеними в позовній заяві, зокрема, що Позивач проживали з померлим на протязі 30 років, в у них народились спільні діти, які нажаль померли, цивільними правовідносинами, зокрема пропискою померлого у квартирі доньки Позивача, поясненнями свідків, яких сторона Позивача буде просити викликати для дачі показань та іншим. Позивач зауважує, що будівельні матеріали придбавались у 2003-2005 роках. На той час, у Госпрозрахунковому роздрібному торгівельному об`єднанні КООПУНІВЕРМАГ Жмеринської Райспоживспілки, де придбавались матеріали – касового апарату не було, чеки не видавались, розрахунки проводились готівкою, а тому єдиним підтвердженням купівлі та отриманні матеріалів є надані видаткові накладні. Варто зауважити, що Відповідач 2 не наводить жодних доказів щодо іншого походження будівельних матеріалів, окрім як купівлі ОСОБА_1 . Стороною позивача, до відповіді на відзив додані трудова книжка свідоцтво про реєстрацію ФОП, та копії відомостей щодо зарахування платежів до пенсійного фонду.
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Ковалишина Л.І. подала заперечення, у яких просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що фактично організацію поховання здійснила саме вона, що підтверджується долученими до Відзиву товарним чеком б/н від 22.01.2023 та довідкою щодо поховання від 22.01.2023, виданими ФОП ОСОБА_14 «Ритуальні послуги». Куми, сусіди та друзі на той час були присутні в будинку та допомагали фізично, зокрема прибратись в будинку та на подвір`ї, перенести тіло померлого з підвального приміщення на перший поверх. На ім`я Позивача її друзі оформили документи без її присутності (в тому числі, на території України); Факт відсутності Позивача в Україні протягом відповідного періоду та на момент смерті ОСОБА_3 може бути підтверджений лише інформацією (довідкою) з Державної прикордонної служби України. Вважає, що надані Позивачем видаткові накладні жодним чином не підтверджують факт придбання нею в 2001-2005 відповідних матеріалів з метою будівництва будинку, що є предметом спадщини, а тому жодних доказів, що могли б підтвердити її участь у поліпшенні предмету спадщини Позивачем не надано.
Ухвалою суду від 24.05.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
Ухвалою суду від 13.09.2024 прийнято відмову представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Шмирова Є.І. від позову щодо позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 , а провадження у цій справі в цій частині закрито.
Ухвалою суду від 23.01.2025 провадження у цивільній справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступників відповідача ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Ухвалою від 02.03.2026 поновлено провадження у справі. 
Ухвалою суду від 11.03.2026 залучено у даній справі правонаступником відповідача ОСОБА_5 – ОСОБА_2 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_5 .
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила задовольнити. Пояснила, що проживала з ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 протягом 30 років. Він прийшов до неї, коли вона вже побудувала свій будинок і перейшла жити туди. До цього він проживав з батьками та був там прописаний. В 1994 році у них народилось двоє дітей, які незабаром захворіли та померли. ОСОБА_3 їздив на підробітки , заробляв кошти, які вони вкладали в будівництво подарованого йому в 2003 році батьком будинку по АДРЕСА_1 , в якому був побудований тільки фундамент ( 11 відсотків готовності). Вона періодично їздила до Німеччини, де проживала її донька від першого шлюбу та яка помагала їй та ОСОБА_3 , купувала мотоблок та інші необхідні їм речі. Вона проходила лікування в Німеччині, кожного дня спілкувалась з ОСОБА_3 по телефону. Для будівництва недобудованого будинку, який починаючи з 2003 року вони з ОСОБА_3 будували разом, вона організовувала купівлю кирпіча, шиферу, забезпечувала необхідних транспортом. На період її перебування в Німеччині ОСОБА_3 ні в чому не потребував. Останнім часом її виїзди за кордон почастішали, оскільки захворіла її донька. ОСОБА_3 їхати не хотів, відкладав на потім поїздку.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову. Зазначила, що ОСОБА_3 її рідний брат. Він проживав з ОСОБА_1 приблизно з 1994 року в будинку ОСОБА_1 . В 2002 році їх батько ОСОБА_5 подарував своєму сину ОСОБА_15 недобудований будинок. На момент дарування недобудованого будинку у ньому було побудовано гараж, сарай, підвал та стіни, без покрівлі. Коробка була побудована приблизно в 2003-2004 роках. Все робив їх батько ОСОБА_5 , який вважав, що ОСОБА_1 не вкалала в недобудований будинок ні копійки, тому не може претендувати на нього. У ОСОБА_1 є власне житло, у якому ОСОБА_3 проживав. Вважає, що вони не проживали разом як подружжя , оскільки ОСОБА_1 часто їздила за кордон в Німеччину до своєї доньки, а ОСОБА_3 залишався в будинку, як охоронець. ОСОБА_1 жодного разу не запросила його їхати з нею за кордон. Її брат весь час був не доглянутий, обходив себе сам як міг. ОСОБА_3 помер в будинку ОСОБА_1 . На момент смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_2 здійснювала організацію похорону, оскільки ОСОБА_1 в той час була за кордоном і приїхала пізніше. 
Свідок ОСОБА_16 надав суду покази та зазначив, що позивач ОСОБА_1 є його кумою . Пояснив, що вона проживала з ОСОБА_3 протягом 30 років. В 1994 році у них народилось двоє дітей, які незабаром після народження померли. Часто ходили один до одного в гості . ОСОБА_1 та ОСОБА_3 жили добре , не сварились, веди спільний побут , і проживали разом аж до смерті ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 часто їздила до Німеччини. Бюджет у них був спільний, разом робили ремонт в будинку, в якому проживали ОСОБА_3 працював на підробітках, зароблені кошти віддавав ОСОБА_1 , ОСОБА_1 займалась торгівлею на базарі. Останніх два роки ОСОБА_1 частіше їздила за кордон, так як їй робили там операцію і вона проходила там лікування . Також ОСОБА_1 пропонувала ОСОБА_3 їхати з нею за кордон , але він відмовлявся. В день смерті ОСОБА_3 його знайшла донька свідка на кухні. Пізніше йому подзвонила ОСОБА_1 та попросила замовити обід, так як вона в дорозі їде з Німеччини . Похорон відбувався з будинку , в якому проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 . Щодо подарованого будинку не знає нічого. 
Свідок ОСОБА_17 надала суду покази та зазначила, що ОСОБА_1 є її хрещеною мамою. Пояснила, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 протягом довгого періоду часу , більше ніж 20 років по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 їздила періодично в Німеччину до доньки та кликала з собою ОСОБА_3 , але він відмовлявся. При житті вона допомагала йому оплачувати комунальні послуги, міняти гроші , які йому передавала ОСОБА_1 з Німеччини. Також він часто отримував від них передачі. ОСОБА_3 працював на підробітках, а ОСОБА_1 довгий час продавала речі на базарі. Подарований ОСОБА_3 будинок вони із ОСОБА_1 рахували дачею . 
Свідок ОСОБА_18 надала суду покази та пояснила , шо ОСОБА_1 є її кумою та подругою. Зазначила , що знайома з нею з 1980 року. Пізніше вони дружили сім`ями. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом протягом 30 років в АДРЕСА_1 , жили гарно, відносини були добрі , ніколи не сварились, мали спільні кошти. ОСОБА_3 працював на підробітках неофіційно електриком, а ОСОБА_1 працювала товаровєдом. В 2002 році батько ОСОБА_3 – ОСОБА_5 подарував йому недобудований будинок, був побудований лише цоколь. ОСОБА_3 завжди говорив, що цей будинок перепише на Лілію, доньку ОСОБА_1 від першого шлюбу. ОСОБА_1 періодично їздила в Німеччину до доньки, на період її відсутності ОСОБА_3 з іншими жінками не спілкувався, завжди був охайно одягнутий та гарно виглядав. В день смерті ОСОБА_3 їй зателефонувала донька ОСОБА_1 та повідомила про смерть ОСОБА_3 . Ближче до ранку приїхала ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_19 .
Свідок ОСОБА_20 надала суду покази та пояснила, що протягом 15 років дружила з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Вони проживали разом протягом 30 років, жили гарно, в будинку завжди було прибрано, робили покупки разом. В 2002 році батько ОСОБА_3 подарував йому недобудований будинок, в якому були побудовані стіни та фундамент. ОСОБА_1 час від часу їздила до доньки в Німеччину, на час її перебування там вона передавала передачі та гроші ОСОБА_3 . В період її відсутності ОСОБА_3 ні в чому не потребував, завжди був гарно та охайно одягнутий. В день смерті ОСОБА_3 частину витрат на поховання понесла його сестра ОСОБА_2 , однак по приїду ОСОБА_1 з Німеччини остання пропонувала їй повернути витрачені кошти, але ОСОБА_2 відмовилась . 
Свідок ОСОБА_13 надала суду покази та зазначила, що є сусідкою ОСОБА_1 . Пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом по АДРЕСА_1 з 1990 року, вони тримали господарство, робили разом ремонт в будинку, в якому проживали. ОСОБА_1 торгувала на базарі, ОСОБА_3 їздив на заробітки , всі зароблені гроші вкладали в недобудований будинок . У ОСОБА_1 є донька від першого шлюбу, яка вважала ОСОБА_3 своїм батьком, а він її своєю донькою . Батько ОСОБА_3 – ОСОБА_5 подарував йому недобудований будинок. ОСОБА_3 заливав там стелю, планував переписати його на доньку ОСОБА_1 . ОСОБА_1 їздила періодично до Німеччини на лікування.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шмиров Є.І. в поданій заяві просив розглянути справу без його та позивача участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Мерженко Т.П. в поданій заяві просила провести розгляд справи без її та відповідача участі, в задоволенні позову відмовити.
Третя особа нотаріус Першої Жмеринської державної нотаріальної контори Антал Л.С. в поданій заяві просила розглянути справу у її відсутність. При вирішенні справи поклалась на розсуд суду. 
Відповідно до ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши думку учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, враховуючи таке.
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 23, т. 1).
Відповідно до довідки КК «Велика Жмеринка» від 06.03.2023 ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 проживав за адресою: АДРЕСА_2 , без реєстрації (а.с. 24, 1).
Відповідно до довідки КК «Велика Жмеринка» від 06.03.2023 ОСОБА_1 проживала в незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 08.11.1992 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 . ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 у доньки цивільної дружини (а.с. 25, т. 1 ).
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 у ОСОБА_21 та ОСОБА_22 народилась донька ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 27, т. 1).
Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 шлюб між ОСОБА_21 та ОСОБА_22 розірвано 28.06.1988 року (а.с. 26, т. 1).
Згідно копії свідоцтва про одруження ОСОБА_24 та ОСОБА_25 одружились 10.06.2011 року (а.с. 33, т. 1).
Згідно копії довідки КК «Велика Жмеринка» від 26.01.2012 року ОСОБА_1 проживає в громадянському шлюбі з ОСОБА_3 на протязі двадцяти років (а.с. 34, т. 1).
Згідно копії свідоцтва про право на спадщину спадкоємицею 1/2 частки майна ОСОБА_21 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 є його дочка ОСОБА_23 . Спадкове майно складається з квартири АДРЕСА_7 (а.с. 35, т. 1).
Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 23.12.2005 року ОСОБА_26 продала ОСОБА_27 1/2 частину квартири під номером АДРЕСА_7 (а.с. 37, т. 1). Даний договір нотаріально посвідчений 23.12.2005 (а.с. 38, т. 1).
Відповідно до копії листа КНП «Вінницька обласна клінічна дитяча інфекційна лікарня Вінницької обласної ради» від 13.10.2023 №306 та від 23.10.2023 №319 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був госпіталізований у відділення реанімації по переводу з Центральної районної лікарні 29.03.1994 з діагнозом менінгококова інфекція. Виписаний з лікарні 06.04.1994 року. 09.04.1994 госпіталізований у відділення реанімації по переводу з Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні з діагнозом Сальмонельоз. ІНФОРМАЦІЯ_11 помер. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був госпіталізований у відділення реанімації 06.04.1994 року з діагнозом ОСОБА_28 ІНФОРМАЦІЯ_11 помер. Матір`ю пацієнтів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які лікувались у Вінницькій міській дитячій інфекційній лікарні у період з 29.03.1994 року та померли зазначено ОСОБА_8 , яка перебувала з дітьми (а.с. 41, 42, т. 1).
Згідно копії договору дарування від 13.03.2002 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 незакінчений будівництвом будинок готовністю 11%, що знаходиться в АДРЕСА_1 від номером АДРЕСА_1 (45) та розташований на присадибній земельній ділянці. На земельній ділянці також знаходиться хлів (літера «Б»). Всі обов`язки по закінченню будівництва переходять до ОСОБА_3 . Продовжено термін будівництва до 01.03.2004 року (а.с. 47-48, т. 1).
Відповідно до копії договору дарування від 13.03.2002 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 3318 кв.м. Місце розташування АДРЕСА_1 (а.с. 49-50, т. 1).
Згідно копії рішення виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області від 25.02.2002 надано дозвіл на відчуження незакінченого будівництвом будинку ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 , який належить йому згідно договору купівлі-продажу від 15.06.98 року №1-1211, готовністю 11%. Продовжено термін дії документів на будівництво до 01.03.2004. Всі обов`язки по закінченню будівництва переходять до набувача. (а.с. 52, т. 1).
Згідно звіту про оцінку майна від 15.08.2023 оціночна (ринкова вартість) об`єкту оцінки , а саме житлового будинку незавершеного будівництвом, готовність 55% за адресою: АДРЕСА_1 становить 359000 грн. (а.с. 56-63, т. 1).
Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_5 від 22 липня 1978 року ОСОБА_3 не працював з 2000 року (а.с. 67-79, т. 1).
ОСОБА_1 займалась підприємницькою діяльністю підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності від 21 серпня 2003 року (а.с. 80, т. 1).
Згідно копії довідки ПФУ у Вінницькій області від 27.01.2023 рок ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області не перебував та пенсію не отримував (а.с. 81, т. 1).
Відповідно до копії довідки від 12.02.1995 ОСОБА_1 має господарство, свині. Після забою свиней дозволяється реалізовувати м`ясо, сало на базарах всіх міст (а.с. 91, т. 1).
Відповідно до копії заяви від 27.01.2023 року ОСОБА_1 прийняла спадщину, що залишилася після померлого ОСОБА_3 . Спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 немає (а.с. 93, т. 1).
Згідно довідки ФОП ОСОБА_14 від 22.01.2023 ОСОБА_2 дійсно займалась похованням свого брата ОСОБА_3 ( дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 ) за власні кошти в сумі 10590 грн. (а.с. 126, 127, т. 1).
Згідно заяви ОСОБА_1 від 02.02.2023 №31 із спадкової справи №13/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_6 ОСОБА_1 прийняла спадщину, яка залишилась після померлого ОСОБА_3 . Спадкоємців першої черги за законом немає. ОСОБА_1 претендує на 1/2 частку у спільному майні, придбаного/набутого нею за час спільного проживання з ОСОБА_3 (а.с. 230, т. 1).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 57, т. 2).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Також відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України.
Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Згідно вимог ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.
Обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення чоловіком та жінкою спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Встановлюючи факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , суд бере до уваги, що під час спільного проживання у них народилося двоє дітей, показання свідків, які засвідчили наявність взаємних прав та обов`язків між позивачем та ОСОБА_3 , притаманних подружжю, а також сприйняття їх близьким оточенням (друзями та сусідами) як сімейної пари, подружжя; фотографії, надані позивачем, які підтверджують факт спільного проведення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дозвілля, відпочинку і охоплюють тривалий період їх життя.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю, обґрунтовані, доведені та підлягають задоволенню, а саме слід встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з 01.01.2014 по 27.01.2023 року включно.
Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Судом встановлено, що незакінчений будівництвом будинок був набутий покійним ОСОБА_3 на підставі договору дарування, тобто у спосіб, який відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України є підставою виникнення особистої приватної власності.
Відповідно до положень ст. 57 СК України майно, набуте особою на підставі договору дарування, є особистою приватною власністю дружини або чоловіка та не входить до складу спільного сумісного майна подружжя чи осіб, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
При цьому правовий режим майна осіб, які проживають однією сім`єю без шлюбу, визначений ст. 74 СК України, за змістом якої якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Отже, для застосування положень ст. 74 СК України необхідним є встановлення не лише факту проживання однією сім`єю, але й того, що спірне майно було саме набуте внаслідок спільної праці, спільних затрат чи за спільні кошти сторін.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, у якій зазначено, що сам по собі факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є безумовною підставою для визнання права спільної сумісної власності на майно; необхідним є доведення факту набуття такого майна саме внаслідок спільної праці та спільних витрат сторін. 
Також Верховний Суд у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц звернув увагу, що при вирішенні спорів між особами, які проживають однією сім`єю без шлюбу, суд має встановити джерело походження коштів, час набуття майна, участь кожної сторони у придбанні чи створенні майна та характер їхніх сімейних відносин. 
Із змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.
Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.
Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.
Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) зробила висновок, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.
Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.
За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.
У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.
Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.
Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.
Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.
В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.
При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач повинен довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.
Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).
Вирішальне значення для виникнення спільної сумісної власності подружжя, на підставі ст. 62 СК України, має не факт збільшення вартості майна сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості. Обов`язок доведення понесених затрат, як грошових так і трудових, які стали підставою для збільшення вартості майна, покладається на того з подружжя, який заявляє такі вимоги.
Позивачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме її внесок у добудову спірного нерухомого майна, у розумінні частини першої статті 62 СК України, є достатньо значним для можливості визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таким чином, позивачем перед судом не доведено належними та допустимими доказами того, що недобудований будинок, який належав на праві особистої приватної власності покійному ОСОБА_3 в ході проведення добудування будинку втратилося або ж стало малозначним.
Окрім того, позивачем ОСОБА_1 не доведено, що добудова спірного будинку була здійснена за рахунок спільних трудових чи грошових затрат подружжя або затрат самої ОСОБА_1 , яка не являлася власником всього домоволодіння. Будь-яких доказів особистої трудової участі ОСОБА_1 у створенні вказаного майна суду не надано. 
У постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №158/2404/13-ц, було зазначено, зокрема, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток, однак позивач таких вимог не заявляла. 
Судом також встановлено, що згідно технічного паспорту від 27.07.2023 року рік забудови 2003, однак позивачем ОСОБА_1 надано суду накладні без підтвердження оплати будівельних матеріалів за 2004-2005 роки, які суд не приймає, як належний доказ. Також суд не приймає накладну від 25.09.2003, надану позивачем ОСОБА_1 про придбання цегли, так як до даної накладної відсутня квитанція про оплату. Крім того, суд не приймає посилання позивача про вкладення її особистих коштів від зайняття підприємницької діяльності в будівництво, так як нею не надано доказів, що після її реєстрації в серпні 2003 року як ФОП, яку суму доходу вона отримала і саме цей дохід до кінця року вклала в добудову спірного будинку, так як вище вже зазначалось, датою побудови будівельних споруд в технічному паспорті є 2003 рік. 
Суд не приймає посилання позивача ОСОБА_1 , що істотно збільшилась вартість спірного будинку, так як збільшилась його готовність з 11% на момент дарування на 55% на даний момент, так як відсоткова готовність не надає відповіді яка вартість майна була до та після добудови та що стало причиною такого збільшення. 
Для встановлення цих обставин, що потребують спеціальних знань, позивачем не заявлялись клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Позивачем не було поставлено перед експертом ключових питань, необхідних для застосування ст. 62 СКУкраїни, а саме: якою була вартість майна до та після поліпшень, чи є збільшення вартості істотним, та що саме стало причиною такого збільшення. При цьому, суд в даному випадку, враховуючи заперечення Відповідача та норми ЦПК України, позбавлений процесуальної можливості збирати докази за власної ініціативи. Наданий позивачем ОСОБА_1 звіт від 15.08.2023 не надав відповіді на вищезазначені запитання.
За відсутності висновку експертизи з цих питань, а також відсутністю у матеріалах справи інших доказів на підтвердження істотності збільшення вартості майна, що таке збільшення відбулося саме внаслідок спільних трудових чи грошових затрат подружжя, суд позбавлений можливості встановити наявність підстав для визнання особистого майна ОСОБА_3 спільною сумісною власністю. Отже, позовні вимоги в цій частині є недоведеними та задоволенню не підлягають.
Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц, зазначено, що: «істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. У випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі».
Суд звертає увагу, позивач не позбавлений права звертатися із позовом про відшкодування витрат на здійснене будівництво.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).
Таким чином, позивач, за умови доведеності які роботи, матеріали для збільшення спірного майна проводилися/придбавалися за рахунок спільних коштів подружжя з ОСОБА_3 чи її особисті кошти, мала б право на визнання за нею права на будівельні матеріали і конструктивні елементи будівлі відповідно до її частки у спільному майні подружжя.
Будь-яких доказів на підтвердження тих обставин, що у ремонтно-будівельні роботи та матеріали спірного майна були використані спільні кошти сторін або особисті кошти ОСОБА_1 надано не було.
За таких обставин суд доходить висновку, що спірний житловий будинок залишився особистою приватною власністю ОСОБА_3 , а правові підстави для визнання за позивачкою права спільної сумісної власності на об`єкт незавершеного будівництва відсутні, у звязку з чим, позов в цій частині задоволенню не підлягає.
У відповідності до ст.141 ЦПК України та у зв`язку із частковим задоволенням позову, суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 536,80 коп., а решту сплаченого судового збору в розмірі 1795 грн. залишає за позивачем. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд
в и р і ш и в:
Позов задовольнити частково.
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з 01.01.2014 по ІНФОРМАЦІЯ_1 включно.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 536,80 грн.
Решту судового збору залишити за позивачем.
В решті позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя