ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 511/372/16
провадження № 61-4741св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., 

учасники справи: 
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідачка (позивачка за зустрічним позовом)- ОСОБА_2 , 
треті особи: відділ Держземагенства у Роздільнянському районі Одеської області, Єреміївська сільська рада Роздільнянському районі Одеської області (правонаступником якої є Роздільнянська міська територіальна громада), Роздільнянська районна державна адміністрація Одеської області, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, Садове товариство «Бригантина», ОСОБА_3 , 

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року у складі судді Панчука А. І. та постанову Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року у складі колегії суддів Погорєлової С. О., Сєвєрової Є. С., Таварткіладзе О. М., 

ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив:
- встановити факт розташування земельної ділянки (ділянка № НОМЕР_1 ), кадастровий № 5123981700:01:005:0627, із суміжними земельними ділянками (власників (користувачів) суміжних земельних ділянок)): від А до Б - землі загального користування (вулиця), від Б до В - землі ділянки № НОМЕР_2 ОСОБА_4 , від В до Г - землі ділянки № 6 ОСОБА_3 , від Г до А - землі Єреміївської сільської ради, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 656665, виданого 10 листопада 2011 року та зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 512390001001330 на підставі рішення Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 13 вересня 1997 року № 711-XXII та розпорядження Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області від 30 серпня 2011 року № 739/А-2011, яка розташована за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, Єреміївська сільська рада, масив «Бурдівський», Садове товариство «Бригантина» (далі - АДРЕСА_5); 
- витребувати земельну ділянку, кадастровий номер 5123981700:01:005:0627, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 656665, виданого 10 листопада 2011 року, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 у ОСОБА_2 , яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа спірною земельною ділянкою, і передати ділянку у власність ОСОБА_1 ; 
- зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельної ділянки (ділянка № НОМЕР_1 ), кадастровий номер 5123981700:01:005:0627, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом звільнення земельної ділянки (ділянка № НОМЕР_1 ), кадастровий номер 5123981700:01:005:0627; 
- зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності, користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою (ділянка № НОМЕР_1 ), кадастровий номер 5123981700:01:005:0627, що належить йому на праві приватної власності, шляхом не чинення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою;
- зобов`язати ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку № НОМЕР_1 від наявного на ній паркану, огорожі, сараїв та тимчасових споруд.

Позов мотивовано тим, що на час оформлення державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 656665 ОСОБА_1 не звертав уваги на правильність опису меж земельної ділянки і лише після його отримання, виявив наявність помилки в опису меж земельної ділянки, що натепер обмежує його як власника в реалізації права власності на ділянку, що є перешкодою в користуванні і розпорядженні вказаним нерухомим майном. Права позивача на користування виділеною у встановленому законом порядку земельною ділянкою порушуються відповідачкою ОСОБА_2 - сусіднім землекористувачем земельної ділянки № НОМЕР_2 , яка самовільно зайняла спірну земельну ділянку № НОМЕР_1 шляхом встановлення воріт та паркану та використовує земельну ділянку під городину, тобто відповідачка своїми незаконними діями перешкоджає позивачу у вільному доступі до його земельної ділянки площею 0,0225 га, ділянка НОМЕР_1 . ОСОБА_2 здійснила захоплення належної ОСОБА_1 ділянки НОМЕР_1 шляхом знесення та знищення встановленого ним паркану та хвіртки, тим самим об`єднавши її з ділянкою АДРЕСА_2 , що належить відповідачці ОСОБА_2 . 

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 10.04.2011 року, серії ЯЛ № 656665, виданий на ім`я ОСОБА_1 , на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,0225 га, що розташована на території АДРЕСА_5, масив « ІНФОРМАЦІЯ_1 », Єреміївська сільська рада Роздільнянського району Одеської області.

Зустрічний позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 є членом АДРЕСА_5, масив «Бурдівський». Товариство розташоване на земельній ділянці на території Єреміївської сільської ради, наданій у безстрокове користування рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 03 квітня 1986 року № 168 на підставі державного акта на право користування землею за №-і від 1987 року, номер бланка Б 032280.

За договором дарування, посвідченим нотаріально 24 лютого 2009 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки № НОМЕР_2 площею 0,0437 га, розташованої за адресою: Єреміївська сільська рада, садовий масив «Бурдівський», АДРЕСА_5, в межах: A-Б - землі ОСОБА_5 , Б-В - землі АДРЕСА_5, В-A землі - загального користування. Рішенням АДРЕСА_5 від 28 листопада 2010 року земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,0319 га, що межує із ділянками № НОМЕР_3 та № НОМЕР_2 , передана їй як члену товариства у користування.

Під час розгляду справи їй стало відомо, що земельна ділянка № НОМЕР_1 є об`єктом права власності ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку від 10 квітня 2011 року, виданого взамін старого бланку державного акта від 26 вересня 1997 року. Садівниче товариство не приймало рішень про надання у користування ОСОБА_1 земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 319 кв. м. ОСОБА_1 як члену товариства надавалися у користування земельна ділянка АДРЕСА_3 та 1/2 частини земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0225 га, суміжними ділянками якої є ділянки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . 

Таким чином, існує невідповідність фактично наданої ОСОБА_1 у користування земельної ділянки правовстановлюючим документам, виданим на його ім`я, що може бути усунуто виключно у судовому порядку. Встановлена невідповідність у новому державному акті від 10 квітня 2011 року площі та конфігурації спірної земельної ділянки, кадастрової зйомки земельної ділянки, а також погодження її меж із суміжними землекористувачами. 

Розпорядженням Роздільнянської РДА від 19 листопада 2016 року № 688/А-2016 у зв`язку з невідповідністю фактично існуючої конфігурації земельної ділянки правовстановлюючим документам, виданим на ім`я ОСОБА_1 , внесені зміни до розпорядження Роздільнянської РДА від 08 липня 2011 року № 591/А-2011, яке є правозмінюючим для розпоряджень РДА від 16 серпня 2011 року № 718/а-2011 та від 30 серпня 2011 року № 739/А-2011, зазначивши у пункті 1 тексту даного розпорядження «ділянки № НОМЕР_4 , 1/2 НОМЕР_1» замість «ділянка № НОМЕР_4 , НОМЕР_1 ». 

Рішення Єреміївської сільської ради від 13 вересня 1997 року про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 містить технічну помилку, яка впливає на правильність відображення відомостей про земельну ділянку, яка дійсно мала б бути передана йому у власність. Єреміївська сільська рада зазначила про недійсність усіх довідок, наданих ОСОБА_1 , на предмет місцезнаходження ділянки і сертифікації суміжних землекористувачів. Видача у 2011 році на ім`я ОСОБА_1 нового державного акта на право власності на земельну ділянку за № НОМЕР_1 є безпідставною. 

Незаконність зареєстрованого права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку порушує її права як власника щодо користування та володіння нею і як наслідок порушує її права. Земельна ділянка за НОМЕР_1 не надавалась у користування ОСОБА_1 , зокрема, правовстановлюючий документ на неї видано на підставі помилкової кадастрової зйомки (технічна помилка), недійсних довідок, наданих відповідачем, а тому вважала, що державний акт серії ЯЛ № 656665, виданий на ім`я ОСОБА_1 , підлягає визнанню недійсним у судовому порядку. 

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 

Роздільнянський районний суд Одеської області рішенням від 29 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року, відмовив у задоволенні первісного та зустрічного позовів, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, рішення мотивував тим, що спірна ділянка надана ОСОБА_2 у користування рішенням зборів (правління) АДРЕСА_5, яке не скасовано, тобто є дійсним, тому законних підстав для задоволення вимог за первісним позовом не встановлено. Суд також дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову, оскільки у встановленому порядку була проведена процедура заміни бланка старого зразку державного акта на право приватної власності на земельну ділянку за № 1475, належну ОСОБА_1 , на новий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 656665, яким підтверджено право приватної власності на земельну ділянку. 

Внаслідок допущеної помилки було встановлено невідповідність кадастрової зйомки фактичному місцю розташуванню земельної ділянки, а не її розміри (площа) та межові знаки. Суд встановив, що в результаті виявленого порушення та невідповідності кадастрової зйомки фактичному місцю розташуванню належної ОСОБА_1 внаслідок приватизації у 1997 році земельної ділянки, ТОВ «Центр приватизації та експертної оцінки» повторно здійснено геодезичну зйомку земельної ділянки № 1/2 НОМЕР_1, розташованої між ділянками № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , що відповідає рішенню Єреміївської сільської ради від 13 вересня 1997 року та державному акту на право власності на землю № 1475, суміжними власниками (користувачами) якої є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 

ОСОБА_1 у судовому порядку просив встановити юридичний факт належності йому земельної ділянки на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 656665, виданого 10 листопада 2011 року, та замінити сусідніх користувачів, а саме замінити ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , що підтверджується ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2016 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 521/16237/14-ц), згідно з якими у ОСОБА_1 відсутнє право власності на земельну ділянку, якою користується ОСОБА_2 . 

Земельна ділянка ОСОБА_1 № НОМЕР_1, кадастровий номер 5123981700:01:005:0627, розташована між земельними ділянками землекористувачів (власників) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а тому підстави для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 656665, виданого 10 листопада 2011 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі на підставі рішення Єреміївської сільської ради від 13 вересня 1997 року відсутні. 

Суд першої інстанції відмовив у призначенні земельної судової експертизи, оскільки місце розташування ділянки № НОМЕР_1 встановлено на підставі досліджених доказів, інформація про встановлення координат була доведена до ОСОБА_1 , право власності підтверджено державним актом, між сторонами відсутній спір щодо розміру (площі) земельної ділянки та межових знаків. 

Суд апеляційної інстанції ухвалою від 16 липня 2020 року клопотання ОСОБА_1 про призначення судової земельно-технічної експертизи задовольнив, призначив у справі судову земельно-технічну експертизу.

Апеляційний суд не взяв до уваги висновки судової земельно-технічної експертизи від 13 грудня 2022 року № 20-6823/6834 та зазначив, що у пункті 7 висновку експертами вказано, що питання щодо дій Управління Держземагенства в Одеській області під час виготовлення та погодження державного акта на земельну ділянку № НОМЕР_1, кадастровий номер 5123981700:01:005:0627, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 10 листопада 2011 року, експертами не досліджувалося. Тобто висновок судової експертизи ґрунтується, у тому числі, на даних державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 656665 від 10 листопада 2011 року, який, однак, по-перше, не відповідає державному акту на право приватної власності на землю від 26 вересня 1997 року, виданому ОСОБА_1 на підставі рішення Єреміївської сільської ради від 13 вересня 997 року, а по-друге, у державному акті від 13 вересня 1997 року неправильно визначено розташування приватизованої ОСОБА_1 земельної ділянки, та неправильно зазначено суміжних землекористувачів. За таких обставин апеляційний суд вважав, що висновок судової земельно-технічної експертизи не може бути визнаний повним та обґрунтованим, а відтак, він не може бути взятий до уваги судом як належний та допустимий доказ у справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи особи, яка її подала 

09 квітня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся 
до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року у цій справі, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року в частині відмови в задоволенні його первісного позову і в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог. Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову залишити без змін.

Підставою касаційного оскарження рішення заявник вказує пункт 1 частини другої статті другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 641/5523/19, та у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 910/14328/17, від 02 червня 2021 року у справі № 910/4524/19, від 16 травня 2018 року у справі № 918/19726/17, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Зазначає, що апеляційний суд не надав належної оцінки висновку судової земельно-технічної експертизи від 13 грудня 2022 року № 20-6823/6834 та необґрунтовано не погодився з результатами такої експертизи. 

Суди належним чином не дослідили докази, надані стороною позивача ОСОБА_1 , та не встановили фактичних обставин справи. 

Суди також не врахували, що ОСОБА_2 без належних правових підстав користується земельною ділянкою № НОМЕР_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , оскільки рішення про передачу її у користування ОСОБА_2 . Єреміївською сільською радою не приймалося, тому самовільне облаштування та встановлення господарських споруд, без виникнення прав на земельну ділянку та їх державної реєстрації суперечить нормам права та порушує охоронювані законом права на інтереси ОСОБА_1 як позивача за первісним позовом.

Доводи відзиву на касаційну скаргу 

У відзиві на касаційну скаргу ГУ Держгеокадастру в Одеській області, погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, вказує, що у державному фонді документації із землеустрою та оцінки земель наявна технічна документація із землеустрою, згідно з якою посвідчується право власності на земельну ділянку (заміна бланку старого зразка та бланк нового зразка державного акта) ОСОБА_1 для ведення садівництва АДРЕСА_5 масив «Бурдівський» на території Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області на земельну ділянку, кадастровий номер 5123981700:01:005:0627. 

Провадження у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 02 травня 2025 року у складі колегії суддів Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. відкрив касаційне провадження у цій справі, витребував справу із суду першої інстанції, надав строк для подання відзиву на касаційну скаргу. 

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 травня 2026 року цю справу призначено судді-доповідачеві Сердюку В. В., судді, які входять до складу колегії: Осіян О. М., Сакара Н. Ю. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами 

Суди встановили, що на підставі рішення Єреміївської сільської Ради Роздільнянського району Одеської області № 711-XXII від 13 вересня 1997 року про виділення ОСОБА_1 земельної ділянки за АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 отримав у власність шляхом приватизації вказану земельну ділянку на підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку від 26 вересня 1997 року.

Суміжними землекористувачами ОСОБА_1 на момент приватизації земельної ділянки були землекористувачі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (т. 1, а. с. 78-80). Тобто земельна ділянка, належна ОСОБА_1 , знаходиться між ділянками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на території АДРЕСА_5.

Щодо підстав для витребування земельної ділянки НОМЕР_1 у ОСОБА_2 суд першої інстанції встановив, що вказана ділянка ніколи не виділялася і не належить ОСОБА_1 , підтвердженням чого є державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 26 вересня 1997 року, в якому зазначено, що на момент приватизації суміжними землекористувачами являлися ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , але не ОСОБА_2 .

Земельна ділянка НОМЕР_1 , користувачем якої є ОСОБА_2 , знаходиться не між ділянками землекористувачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а територіально розташована в іншому місці.

Суди встановили, що на території АДРЕСА_5 земельних ділянок за № НОМЕР_1 є дві.

Так, перша земельна ділянка НОМЕР_1 (на схемі розташування земельних ділянок АДРЕСА_5 позначена як НОМЕР_1), розташована між ділянками № НОМЕР_5 (землекористувач ОСОБА_6 ), НОМЕР_7 (землекористувач ОСОБА_8 ), НОМЕР_6 (землекористувач ОСОБА_7 ), та має площу 0,04 га. Половину від цієї земельної ділянки (1/2 ділянки НОМЕР_1) площею 0,0225 га приватизував 26 вересня 1997 року ОСОБА_1 . Інша земельна ділянка № НОМЕР_1 розташована між ділянками № НОМЕР_3 (власник ОСОБА_2 ) та № НОМЕР_2 (власник ОСОБА_3 ), площею 0,0319 га.

У 2011 році проведена процедура заміни бланка старого зразку державного акта на право приватної власності на земельну ділянку за № 1475, належну ОСОБА_1 , на новий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 656665 від 10 листопада 2011 року, яким підтверджено право приватної власності ОСОБА_1 на цю ж на земельну ділянку. Водночас внаслідок допущеної помилки невірно встановлено відповідність кадастрової зйомки фактичному місцю розташуванню земельної ділянки, але не її розмірам (площі).

Внаслідок виявленого порушення та невідповідності кадастрової зйомки фактичному місцерозташуванню приватизованої ОСОБА_1 у 1997 році земельної ділянки, ТОВ «Центр приватизації та експертної оцінки» здійснено повторно геодезичну зйомку земельної ділянки № 1/2 НОМЕР_1, розташованої між ділянками № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , що відповідає рішенню Єреміївської сільради від 13 вересня 1997 року та державному акту на право власності на землю, виданому ОСОБА_1 № 1475, суміжними землевласниками (користувачами) якої є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Координати земельної ділянки відновлено (т. 2, а. с. 106, 203-204).

Також суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 у вересні 2014 року звертався до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення факту належності йому на праві власності земельної ділянки із зазначенням суміжних власників (користувачів) та, зокрема, просив замінити сусідніх користувачів, а саме замінити ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на інших - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (справа № 521/16237/14-ц, т. 1, а. с. 200-209). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2014 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2016 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (провадження № 61-1205св18), рішення суду першої інстанції скасоване із залишенням заяви ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку із наявністю спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про належність та межі земельної ділянки № НОМЕР_1 на території АДРЕСА_5 (т. 1, а. с. 229-235). 

Судовими рішеннями у справі № 521/16237/14-ц підтверджено, що у ОСОБА_1 відсутнє право власності на земельну ділянку, власником якої є ОСОБА_2 , оскільки встановленим є той факт, що земельна ділянка ОСОБА_1 за № НОМЕР_1, кадастровий номер 5123981700:01:005:0627, знаходиться між ділянками землекористувачів (власників) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також територіально знаходиться в іншому місці, ніж земельна ділянка ОСОБА_2 . 

Одеський апеляційний суд ухвалою від 16 липня 2020 року клопотання ОСОБА_1 про призначення судової земельно-технічної експертизи задовольнив та призначив у справі судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставив такі питання:
1. Визначити точне місце, де на місцевості розташована земельна ділянка № НОМЕР_1 за кадастровим номером 5123981700:01:005:0627, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №656665, виданого 10 листопада 2011 року та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 512390001001330 на підставі рішення Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області № 711-ХХІІ від 13 вересня 1997 року та розпорядження Роздільнянської РДА від 30 серпня 2011 року № 739/А-2011, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5.
2. Визначити точне місце, де на місцевості розташована земельна ділянка № НОМЕР_2 ( АДРЕСА_5 ) ОСОБА_2. Визначити межі земельних ділянок № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 (АДРЕСА_5), складених за результатами зйомки, на яких відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок , усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів) та який фактичний порядок користування земельними ділянками за вказаними адресами.
4. Чи відповідає фактичний порядок користування земельними ділянками правовстановлюючим документам на ці ділянки, якщо ні, то в чому полягає невідповідність? 
5. Встановити площу земельної ділянки, що накладається, її місце розташування та вказати у зв`язку з чим виникло накладення земельної ділянки чи порушення її меж.
6. Чи є порушенням меж земельної ділянки № НОМЕР_1 за кадастровим номером 5123981700:01:005:0627, яка належить ОСОБА_1 відповідно до правовстановлюючих документів із землеустрою з боку власника суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 .?
7. Чи відповідає фактична площа земельної ділянки № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_5 правовстановлюючим документам і документації із землеустрою, яка була виготовлена при виділенні вказаної ділянки на місцевості?
8. Чи співпадають координати земельних ділянок ОСОБА_1 (АДРЕСА_5 (земельна ділянка № НОМЕР_1 ), зазначених у правовстановлюючих документах і документації із землеустрою земельної ділянки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 (земельна ділянка № НОМЕР_2 )?
9. Чи допущено Управлінням Держземагенства у Одеській області кадастрову помилку при виготовленні та погодженні державного акта на земельну ділянку № НОМЕР_1 за кадастровим номером 5123981700:01:005:0627, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 656665 від 10 листопада 2011 року?
10. Чи змінена конфігурація наведеної вище земельної ділянки через кадастрову помилку; 
11. Чи існує технічна можливість виправити кадастрову помилку (у раз її встановлення) та у який спосіб?
12. Вказати які об`єкти не рухомого майна розташовані на земельній ділянці № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 , та вказати на які об`єкти нерухомого майна зареєстровано права власності, та які об`єкти нерухомого майна є самочинно збудованими?

Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги висновки судової земельно-технічної експертизи від 13 грудня 2022 року № 20-6823/6834 та зазначив, що у пункті 7 висновку експертами вказано, що питання щодо дій Управління Держземагенства в Одеській області під час виготовлення та погодження державного акта на земельну ділянку № НОМЕР_1, кадастровий номер 5123981700:01:005:0627, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 10 листопада 2011 року, експертами не досліджувалося. Тобто висновок судової експертизи ґрунтується, у тому числі, на даних державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 656665 від 10 листопада 2011 року.

Апеляційний суд вказав, що зазначений державний акт, по-перше, не відповідає державному акту на право приватної власності на землю від 26 вересня 1997 року, виданому ОСОБА_1 на підставі рішення Єреміївської сільської ради від 13 вересня 997 року, а по-друге, у державному акті від 13 вересня 1997 року неправильно визначено розташування приватизованої ОСОБА_1 земельної ділянки, та неправильно зазначено суміжних землекористувачів. За таких обставин апеляційний суд вважав, що висновок судової земельно-технічної експертизи від 13 грудня 2022 року № 20-6823/6834 не може бути визнаний повним та обґрунтованим, а відтак, він не може бути взятий до уваги судом як належний та допустимий доказ у справі.

ОСОБА_1 не звертався до апеляційного суду про призначення повторної чи додаткової експертизи. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Межі касаційного перегляду у цій справі

У силу вимог статті 400 ЦПК України в касаційному порядку справа переглядаються виключно в межах позовних вимог ОСОБА_1 . В іншій частині судові рішення не оскаржені, а тому касаційному перегляду не підлягають.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та врахувавши позиції усіх учасників справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає. 

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржувані судові рішення відповідає, а викладені у касаційній скарзі доводи заявника є неприйнятними з огляду на таке. 

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц провадження № 61-28728сво18).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21, провадження № 61-20968сво21).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19).

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. 

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (постанова Верховного Суду від 06 травня 2026 року у справі № 522/16296/23, провадження № 61-746св26).

Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2024 року у справі № 754/446/22, провадження № 61-7349сво23).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно. При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, провадження № 12-35гс21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (провадження № 12-10гс21) зазначено, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Згідно із статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

У статті 91 ЗК України визначено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Згідно із статтею 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суди встановили, що на підставі рішення Єреміївської сільської Ради Роздільнянського району Одеської області № 711-XXII від 13 вересня 1997 року про виділення ОСОБА_1 земельної ділянки за АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 отримав у власність шляхом приватизації вказану земельну ділянку, на підтвердження чого йому видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 26 вересня 1997 року.

Суміжними землекористувачами ОСОБА_1 на момент приватизації земельної ділянки були землекористувачі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (т. 1, а. с. 78-80). Тобто земельна ділянка, належна ОСОБА_1 , знаходиться між ділянками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на території АДРЕСА_5.

Отже, суди встановивши, що земельна ділянка, належна ОСОБА_1 , знаходиться між земельними ділянками землекористувачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на території АДРЕСА_5, не вбачали підстав для встановлення факту розташування земельної ділянки (ділянка НОМЕР_1 ), яка приватизована ОСОБА_1 у 1997 році, про що свідчить державний акт на право приватної власності на земельну ділянку № 1475, із суміжними земельними ділянками (власників (користувачів) суміжних земельних ділянок.

Щодо вирішення позовної вимоги про витребування земельної ділянки НОМЕР_1 , якою користується ОСОБА_2 , то суди встановили, що вказана ділянка ніколи не виділялася і не належить ОСОБА_1 , підтвердженням чого є державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 26 вересня 1997 року, виданий ОСОБА_1 , згідно з яким на момент приватизації спірної ділянки суміжними землекористувачами були ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , але не відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 .

Суди встановили і це не спростовано сторонами, що земельна ділянка, якою користується ОСОБА_2 , розміром 1/2 частини земельної ділянки № НОМЕР_1 , розташована не між земельними ділянками землекористувачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а територіально знаходиться в іншому місці, оскільки у АДРЕСА_5 земельних ділянок за № НОМЕР_1 в наявності дві.

Так, перша земельна ділянка НОМЕР_1 (на схемі розташування земельних ділянок АДРЕСА_5 позначена як НОМЕР_1), розташована між ділянками № НОМЕР_5 (землекористувач ОСОБА_6 ), НОМЕР_7 (землекористувач ОСОБА_8 ), НОМЕР_6 (землекористувач ОСОБА_9 ) та має площу 0,04 га. Половину від цієї земельної ділянки (1/2 ділянки НОМЕР_1) площею 0,0225 га 26 вересня 1997 року приватизував позивач ОСОБА_1 . Інша земельна ділянка № НОМЕР_1 розташована між ділянками № НОМЕР_3 (власник ОСОБА_2 ) і № НОМЕР_2 (власник ОСОБА_3 ) та має площу 0,0319 га.

Колегія суддів погоджується із висновком судів про те, що заміна одного бланка правовстановлюючого документа на інший не тягне за собою зміну права власності на земельну ділянку, її конфігурацію, місце розташування, площу та цільове використання.

Суди встановили, що у 2011 році державними органами проведена процедура заміни бланка старого зразка державного акта на право приватної власності на земельну ділянку за № 1475, виданого ОСОБА_1 , на бланк нового зразка державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 656665 від 10 листопада 2011 року, яким підтверджено право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку. 

Водночас внаслідок допущеної помилки встановлено невідповідність кадастрової зйомки фактичному місцю розташуванню земельної ділянки, а не її розмірам та площі. У результаті виявленого порушення та встановленої невідповідності кадастрової зйомки фактичному місцю розташування приватизованої ОСОБА_1 у 1997 році земельної ділянки, ТОВ «Центр приватизації та експертної оцінки» повторно здійснено геодезичну зйомку земельної ділянки № 1/2 НОМЕР_1, розташованої між ділянками № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , що відповідає рішенню Єреміївської сільради від 13 вересня 1997 року та державному акту на право власності на землю, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1475, суміжними власниками (користувачами) якої є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Крім того, відновлено координати земельної ділянки, належної ОСОБА_1 (т. 2, а. с. 106, 203-204). 

Також апеляційний суд зазначив, що рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанцій у справі № 521/16237/14-ц підтверджено, що право ОСОБА_1 як власника земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0225 га, кадастровий номер 5123981700:01:005:0627, на території АДРЕСА_5 оспорюється ОСОБА_2 , яка стверджує, що ОСОБА_1 , фактично володіючи земельною ділянкою № НОМЕР_1 площею 0,0225 га із суміжними землекористувачами ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , під приводом виправлення технічної помилки намагається привласнити іншу земельну ділянку - № НОМЕР_1 площею 0,0319 га, передану ОСОБА_2 . 

За таких обставин суди в цій частині дійшли висновку, що у ОСОБА_1 відсутнє право власності на земельну ділянку, якою користується ОСОБА_2 , оскільки земельна ділянка ОСОБА_1 за № НОМЕР_1, кадастровий номер 5123981700:01:005:0627, знаходиться між земельними ділянками суміжних землекористувачів (власників) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та, окрім того, територіально знаходиться в іншому місці, ніж земельна ділянка, якою користується відповідачка ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. 

При дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. За положеннями статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 16 липня 2020 року у справі призначив судову земельно-технічну експертизу. За висновком судової земельно-технічної експертизи від 13 грудня 2022 року № 20-6823/6834 встановлено, що земельна ділянка № НОМЕР_1 , належна ОСОБА_1 , повністю знаходиться у користуванні ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги такий висновок експерта як належний доказ, оскільки згідно із пунктом 7 висновку судової земельно-технічної експертизи експертами зазначено, що питання щодо дій Управління Держземагенства в Одеській області під час виготовлення та погодження державного акта на земельну ділянку № НОМЕР_1 , кадастровий номер 5123981700:01:005:0627, належну ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 10 листопада 2011 року, експертами не досліджувалося. 

Апеляційний суд, мотивуючи відхилення висновку експерта, виснував, що висновок судової експертизи ґрунтується, у тому числі, на даних державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 656665 від 10 листопада 2011 року, однак зазначений державний акт, по-перше, не відповідає державному акту на право приватної власності на землю від 26 вересня 1997 року, виданому ОСОБА_1 на підставі рішення Єреміївської сільської ради від 13 вересня 997 року, а по-друге, у державному акті від 26 вересня 1997 року помилково визначено розташування приватизованої ОСОБА_1 земельної ділянки та неправильно зазначено суміжних землекористувачів. 

Таким чином, апеляційний суд вважав, що висновок судової земельно-технічної експертизи від 13 грудня 2022 року № 20-6823/6834 не може бути визнаний повним та обґрунтованим, а відтак, не може бути прийнятий до уваги судом як належний та допустимий доказ у справі, що не суперечить положенням статті 110 ЦПК України, відповідно до якої відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, з урахуванням того, що вимоги первісного позову ОСОБА_1 є необґрунтованими та ґрунтуються на припущеннях, виснував про відмову у задоволенні позову про зобов`язання ОСОБА_2 усунути позивачу перешкоди в користуванні земельною ділянкою (ділянка № НОМЕР_1 ), кадастровий номер 5123981700:01:005:0627, шляхом усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, звільнення земельної ділянку від наявного на ній паркану, огорожі, сараїв та тимчасових споруд.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

Посилання заявника на застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 641/5523/19, та у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 910/14328/17, від 02 червня 2021 року у справі № 910/4524/19, від 16 травня 2018 року у справі № 918/19726/17, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, колегія суддів до уваги не бере.

Висновки у справах, наданих заявником для порівняння та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не надав належної оцінки висновку судової земельно-технічної експертизи від 13 грудня 2022 року № 20-6823/6834 та необґрунтовано не погодився з результатами такої експертизи, а також не встановили фактичних обставин справи спростовуються матеріалами справами та належними і допустимими доказами, наданими сторонами, які оцінені судом апеляційної інстанції у їх сукупності відповідно до положень статей 12, 81, 110 ЦПК України.

Також колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 не скористалися правом на звернення до суду у порядку статей 106, 113 ЦПК України щодо проведення додаткової або повторної експертизи у цій справі.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 без належних правових підстав користується земельною ділянкою № НОМЕР_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , то вони не відповідають дійсності, оскільки суди встановили і це підтверджено матеріалами справи, що у ОСОБА_1 відсутнє право власності на земельну ділянку, якою користується ОСОБА_2 . Земельна ділянка ОСОБА_1 № НОМЕР_1, кадастровий номер 5123981700:01:005:0627, знаходиться між земельними ділянками суміжних землекористувачів (власників) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та, окрім того, територіально знаходиться в іншому місці на території АДРЕСА_5, ніж земельна ділянка, користувачем якої є відповідачка ОСОБА_2 . 

Наведене також підтверджене рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанцій у справі № 521/16237/14-ц, яким апеляційний суд надав належну оцінку.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди з оскарженим судовим рішенням і такі доводи не дають передбачених законом підстав для скасування оскарженого рішення, яке відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості. 

ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року).

Верховний Суд не встановив порушень норм процесуального права під час ухваленні оскаржуваних судових рішень у частині, яка переглядається. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків апеляційного суду і не дають підстав для скасування оскарженого судового рішення в частині, яка переглядається. 

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень у частині вирішення первісного позову, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення суду першої інстанції та апеляційного суду без змін. 

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 

ПОСТАНОВИВ: 

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді	В. В. Сердюк 	
		
	О. М. Осіян  	
		
	Н. Ю. Сакара