Справа № 521/20550/24 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 червня 2026 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області 
у складі: 
головуючого - судді Масленикова О.А. 
за участю:
секретаря судового засідання - Скрипкіної А.Ю.
в режимі відеоконференції:
представника позивача - Семенової Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
цивільну справу за позовом
Семенової Наталії Сергіївни в інтересах ОСОБА_2 
до
ОСОБА_3 ,
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:
Міністерство оборони України
про
встановлення факту, що має юридичне значення

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Семенова Н.С. звернулась 23.12.2024 р. до суду з позовною заявою в інтересах позивача ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 та просила суд встановити факт спільного проживання позивача з ОСОБА_4 однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 2010 року по день його загибелі, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що позивачка та ОСОБА_4 , були знайомі на протязі багатьох років, в минулому були земляками та мешкали на території м. Кілія. Приблизно у 2000 році, вони випадково зустрілися у місті Одесі, між ними зав`язалися романтичні стосунки, вони почали зустрічатися та згодом стали спільно проживати. На той час, у ОСОБА_2 була донька під першого шлюбу, ОСОБА_5 , із рідним батьком якої, позивачка стосунків на той час вже не підтримувала, шлюб між ними було розірвано. Дитина проживала разом із позивачкою та ОСОБА_4 . Останній відносився до дитини дуже добре, піклувався про неї та виявляв турботу. У період з 2000 року по 2005 рік родина проживала в орендованому житлі у місті Одесі. В 2006 році, родина переїхала до квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира належала ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М. від 14 серпня 2006 року, за реєстровим номером 6240. Наприкінці 2008 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 іноді почали виникати сварки та з`явилися певні непорозуміння, у зв`язку з чим ними було прийнято рішення про припинення стосунків. При цьому, вони продовжували підтримували дружнє спілкування. Після припинення стосунків із ОСОБА_4 , позивачка спробувала побудувати відносини із іншим чоловіком, від якого вона завагітніла. Проте, незважаючи на це, відносини між ними не складалися, емоційне напруження з кожним днем тільки збільшувалося та досягла критичної межі. Після народження дитини, відносини між ними остаточно припинилися. Батько дитини в свою чергу самоусунувся від її виховання та не надавав жодної допомоги, як під час вагітності позивачки так і після народження дитини. В цей час, ОСОБА_4 дізнавшись про обставини життя позивачки, почав її підтримувати, проявляв турботу та всіляко допомагав їй та дитині. Зазначене беззаперечно сприятливо відобразилося на стосунках між ними, почуття та любов спалахнули з новою силою, сторони прийняли рішення спробувати відновити втрачені відносини та побудувати міцну та дружню родину, в якій панує злагода та мир. Так, наприкінці 2010 року ОСОБА_4 повернувся до квартири позивачки, у якій на той час вона проживала із двома своїми доньками: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З того часу, позивачка разом із її доньками та ОСОБА_4 почали проживати однією родиною. Офіційно шлюб сторони не реєстрували, оскільки на той час у цьому не було потреби та зазначений факт жодним чином не заважав родині відчувати себе однією сім`єю. Починаючи з 2010 року позивачка та ОСОБА_4 вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, мали взаємні права та обов`язки, займалися благоустроєм квартири: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, святкували свята разом в колі рідних та друзів. Увесь цей час, ОСОБА_4 відносився до дітей позивачки, як до своїх рідних доньок, відчував спорідненість з ними. Діти в свою чергу сприймали та називали ОСОБА_4 своїм батьком. У них склалися максимально щирі, близькі, теплі та доброзичливі стосунки, їх стосунки вибудовувалися на прив`язаності, прихильності між дітьми та батьком. ОСОБА_4 постійно намагався передавати дітям емоційне тепло та батьківську любов, виявляв щиру зацікавленість усіма справами дітей. ОСОБА_4 займався їх вихованням, всебічним розвитком, піклувався про їх здоров`я та матеріально забезпечував. Більш міцний зв`язок у ОСОБА_8 був із молодшою донькою позивачки, так як він опікував її від самого народження, внаслідок чого дитина взагалі сприймала його як рідного батька. Позивачка та ОСОБА_4 мріяли мати спільних дітей, однак не встигли здійснити мрію. Наприкінці 2023 року, ОСОБА_4 був призваний на військову службу під час загальної мобілізації. Так, 27.12.2023 року на підставі наказу № 328 ОСОБА_4 був зарахований курсантом до військової частини НОМЕР_1 . 30.01.2024 року на підставі наказу № 30 ОСОБА_4 був зарахований в списки військової частини № НОМЕР_2 , де обійняв посаду командиру 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти. 22.02.2024 року ОСОБА_2 було отримано повідомленням про смерть № 1505, яким було сповіщено про те, що її чоловік, солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час бойового зіткнення з переважаючими силами противника поблизу населеного пункту Синьківка, Куп`янського району, Харківської області, загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 при виконанні бойового завдання із захисту Батьківщини. В даному повідомленні також було зазначено, що воно є документом для порушення клопотання про призначення пенсії та пільг встановлених законодавством України. Тобто, відповідно до вимог профільних Законів України для набуття гарантій та соціального захисту, порушення клопотань про призначення пенсії (допомоги) та надання пільг, у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_4 , позивачка повинна надати до відповідних органів рішення суду, яке набрало законної сили та яким був встановлений факт того, що вона проживала разом із загиблим однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. У зв`язку з наведеним та з метою захисту своїх прав, ОСОБА_2 змушена звернутися до суду із зазначеною позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю.
Ухвалою судді від 20.02.2025 за даним позовом було відкрито провадження у справі та призначене підготовче судове засідання.
17.03.2025 від представника третьої особи, яка не заявляє вимог, щодо предмету спору, Міністерства оборони України надійшов відзив, який за своїм змістом та відповідно до ст. 181 ЦПК України поясненнями третьої особи щодо позову, в яких зазначено, що Міністерство оборони України заперечує проти задоволення позовної заяви ОСОБА_2 про встановлення факту спільно проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 2010 року по день загибелі ОСОБА_4 , а саме по ІНФОРМАЦІЯ_1 , виходячи із наступного. Метою звернення до суду ОСОБА_2 зазначає отримання виплат у зв`язку із загибеллю ОСОБА_4 . Довідка про утримання та спільне проживання без реєстрації, не встановлює факт, що має юридичне значення, так як датована після загибелі військовослужбовця і не має доказової сили, більш того зазначена довідка не може бути доказом проживання з урахуванням правових висновків Верховного Суду. При цьому, будь-яких фіскальних чеків, накладних, квитанцій на сумісну купівлю нерухомого майна, рухомого майна, побутової техніки та меблів, та іншого, що могло би підтвердити факт ведення спільного побуту, сумісного проживання та наявності взаємних прав та обов`язків, в розумінні п.1 ч. 2 ст. 3 СК України, до заяви не додано. Міністерство оборони України звертає увагу суду, що лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Отже, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї - нерухомого майна, рухомого майна, побутової техніки та меблів, ювілейних та іншого, що могло би підтвердити факт ведення спільного побуту, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Міністерство оборони України вважає, що заявниця не надала документів, які відповідно Сімейного кодексу України підтверджують, що заявниця була членом сім`ї загиблого військовослужбовця та перебувала на його утриманні. За таких обставин Міністерство оборони України вважає що заявницею не підтверджено належними та допустимими доказами факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 . На підставі вищевикладеного, представника третьої особи, яка не заявляє вимог, щодо предмету спору просив відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, а саме факту того, що ОСОБА_2 спільно проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 2010 року по день загибелі ОСОБА_4 , а саме по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
04.04.2025 представником відповідача ОСОБА_9 було надано відзив, в якому зазначено, що представник позвиача вказує на те, що ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2024 р. у справі № 947/27340/24 заяву позивача про встановлення відповідного юридичного факту було залишено без розгляду, оскільки із обставин справи вбачається спір про право. Проте, із ким саме відповідний суд вбачав спір про право, так само як і про зазначення доказів постановлення відповідної ухвали, у поданій позовній заяві не викладено та доказів підтвердження цього факту не зазначено. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Доводи позивача про те, що вони проживали однією сім`єю не відповідають дійсності, адже матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження вказаного факту. Власне ставлення позивача до померлого, не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками. Відповідач ОСОБА_3 як рідний брат померлого, вступив у спадщину та брата. Таким чином, повно та всебічно дослідивши позовну заяву та додатки, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості достовірності, достатності та взаємного зв`язку, відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки Позивач не довела факт проживання із його рідним братом однією сім`єю, наявність спільного бюджету, спільного придбання майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, оплату комунальних послуг, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як 5 років до смерті ОСОБА_4 . Зважаючи на вищевикладене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні відповідного позову. 
Ухвалою суду від 14.10.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом учасників справи.
В судовому засіданні з розгляду справи по суті, представник позивача Семенова Н.С. ,підтримала позов з підстав, викладених у поданій до суду позовній заяві та просила суд його задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_10 , заперечував проти позову та просив суд відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених ним у відзиві на позов.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Міністерства оборони України, в судове засідання для розгляду справи по суті не з`явився, у зв`язку із чим розгляд справи по суті розпочато за його відсутності та головуючим суддею 11.12.2025 оголошено зміст письмових пояснень, поданих представником третьої особи.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що знає сім`ю ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , оскільки вона живе в одному будинку з позивачем. Свідок зазначила, що близько 20 років вони жили по-сусідству із нею та вона бачила, як ОСОБА_13 виховував молодшу дитину позивача, гуляв із нею, грався на майданчику, водив до садку та до школи. Свідок раз на місяць була у них в гостях. В сім`ї були нормальні сімейні відносини. ОСОБА_13 постійно зустрічав з роботи ОСОБА_14 , купував з донькою в магазині товари. Свідок не знала, що вони не були в зареєстрованому шлюбі. Десь з 2005 року вони мешкали по-сусідству зі свідком безперервно; свідок не пам`ятає, щоб вони розходились. Свідок бачила вагітною ОСОБА_15 , з нею мешкав ОСОБА_13 . Інших чоловіків у неї за цей час не було. Свідок ніколи не питала ОСОБА_14 щодо їх шлюбу та чому в неї дитина від іншого чоловіка, жодного разу не бачила біологічного батька молодшої дитини. Свідок останній раз бачила ОСОБА_13 в 2023 році у восени, після чого більше його не бачила. 
Свідок ОСОБА_16 , в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_15 як сусідку, вона є дружиною ОСОБА_13 . З 1962 року свідок мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Десь з 2008 року знає ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , вони мешкали разом по АДРЕСА_3 . З ними мешкала донька ОСОБА_17 , була ще старша донька. В гостях свідок у них був дуже рідко та не знав, що вони не в шлюбі. Вони виглядали як родина, піклувався про дівчинку. ОСОБА_13 відносився до ОСОБА_14 як до своєї дружини. ОСОБА_13 хотів обновити меблі, робив ремонт в кімнаті ОСОБА_17 . Перед смертю, десь в 2023 році ОСОБА_13 просив свідка, щоб він приглядав за його донькою, щоб ніхто її не ображав. Свідок питав ОСОБА_13 про його родичів та він відповів, що у нього немає родичів, він з дитячого будинку.
Свідок ОСОБА_18 , в судовому засіданні пояснив, що знайомий із ОСОБА_19 , як із сусідкою. Відповідача раніше не знав. Також свідок був тривалий час знайомий із ОСОБА_20 , якого знав багато років, оскільки проживає за вказаною адресою з народження. Особливо близьке спілкування між ними склалося за кілька років до початку повномасштабної війни. Зі слів свідка, ОСОБА_21 проживав на п`ятому поверсі разом із ОСОБА_22 та її донькою ОСОБА_17 . Хоча свідку не відомо, чи був між ними офіційно зареєстрований шлюб, ОСОБА_21 називав ОСОБА_14 своєю дружиною, піклувався про неї та вів із нею спільний побут. До ОСОБА_17 він ставився як до рідної доньки, називав її донькою та брав активну участь у її вихованні. Свідок зазначив, що допомагав ОСОБА_23 облаштовувати квартиру, надавав інструменти для проведення робіт. За його спостереженнями, коли сім`я переїхала до будинку, донька ОСОБА_17 була ще маленькою дитиною. Свідок повідомив, що з 2011 року фактично проживав за іншою адресою, а за місцем проживання матері лише періодично бував та відвідував її через стан здоров`я. Постійно проживати за адресою будинку почав з 2022 року. За весь час спостережень свідок не бачив інших чоловіків, які б проживали або перебували у сімейних відносинах із ОСОБА_22 . На його переконання, до моменту загибелі ОСОБА_24 вони проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. Крім того, свідок зазначив, що після зближення з родиною, ОСОБА_21 довіряв йому та навіть просив наглядати за дитиною. Свідку відомо, що ОСОБА_21 загинув під час війни. На похованні він не був присутній через стан здоров`я, однак після цього неодноразово допомагав ОСОБА_25 та її доньці, зокрема возив їх на кладовище.
Свідок ОСОБА_7 , в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_26 є її матір`ю, а ОСОБА_21 був її нерідним батьком. Біологічним батьком є ОСОБА_27 , з яким вона не підтримує стосунків. За словами свідка, ОСОБА_21 виховував її з народження, тому вона сприймала його як рідного батька. Свідок зазначила, що з раннього дитинства пам`ятає спільне проживання матері та ОСОБА_24 однією сім`єю. Вони разом працювали, вели спільне господарство, підтримували та допомагали один одному. Конфліктів чи тривалих сварок між ними вона не пригадує. Зі слів свідка, інших чоловіків у матері не було. Свідку не було відомо, що між її матір`ю та ОСОБА_20 не зареєстровано шлюб, оскільки вона завжди вважала їх чоловіком і дружиною. ОСОБА_21 у присутності інших осіб називав ОСОБА_28 своєю дружиною, а її - своєю донькою. Свідок повідомила, що ОСОБА_21 брав активну участь у її вихованні: забирав її зі школи та з курсів, забезпечував необхідними речами, купував телефони та планшет, піклувався про неї як про власну дитину. За її словами, він завжди був поруч із сім`єю та щодня перебував удома після роботи. Також свідок зазначила, що у 2024 році ОСОБА_21 разом із матір`ю здійснював ремонт житла та купував меблі для квартири, що свідчило про ведення ними спільного побуту та спільне планування сімейного життя. Зі слів свідка, ОСОБА_21 працював вантажником на промтоварному ринку «7 кілометр» та забезпечував сім`ю. Вона пам`ятає, що він працював там упродовж тривалого часу. Свідок також повідомила, що підтримувала добрі стосунки з родичами ОСОБА_24 . Зокрема, їй був відомий його старший брат ОСОБА_29 , який разом із дружиною та дітьми відвідував їхню сім`ю. Вони часто бували в гостях, спільно проводили час, а між родинами склалися доброзичливі та близькі стосунки. Свідок підтвердила, що була присутня разом із матір`ю на похованні ОСОБА_24 . Крім того, їй відомо, що сусід ОСОБА_30 допомагав сім`ї під час проведення ремонтних робіт. Щодо наявності кредитних зобов`язань у батьків свідок достеменно не обізнана, однак припускає, що окремі фінансові питання могли вирішуватися матір`ю спільно з родичами ОСОБА_24 . На підставі власних спостережень свідок вважає, що ОСОБА_31 та ОСОБА_21 протягом багатьох років проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки подружжя, а ОСОБА_21 фактично виконував роль чоловіка та батька в сім`ї.
Свідок ОСОБА_32 , в судовому засіданні пояснила, що знайома з ОСОБА_22 як із близькою подругою та підтримує з нею дружні стосунки. Зі слів свідка, ОСОБА_31 та ОСОБА_21 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет. Вони разом оплачували комунальні послуги, здійснювали виплати за кредитами, купували продукти харчування, речі для побуту та сімейних потреб. Також вони спільно планували дозвілля та подорожі. Свідок познайомилася з ОСОБА_14 у 2013 році на дитячому майданчику, коли їхні діти разом гуляли. На той момент доньці ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , було приблизно два-три роки. Зовні сім`я справляла враження повноцінної родини, і свідок тривалий час вважала, що ОСОБА_13 ОСОБА_8 є рідним батьком дитини та перебуває з ОСОБА_14 в зареєстрованому шлюбі. Лише згодом їй стало відомо, що шлюб між ними офіційно не був зареєстрований, а ОСОБА_17 не є біологічною донькою ОСОБА_24 . Свідок неодноразово бувала в квартирі, де проживали ОСОБА_31 та ОСОБА_21 . За її спостереженнями, вони разом вели домашнє господарство, здійснювали ремонтні роботи, купували меблі та інші речі для облаштування житла. Вона відвідувала їх досить часто, оскільки проживає неподалік. За словами свідка, ОСОБА_13 ОСОБА_8 працював вантажником, а згодом кур`єром. Він брав активну участь у вихованні ОСОБА_17 , проводив із нею багато часу, гуляв разом із дитиною, іноді водив її до школи та супроводжував на заняття. Діти свідка та ОСОБА_17 разом відвідували танцювальний гурток. Свідок характеризує ставлення ОСОБА_13 ОСОБА_8 до ОСОБА_17 як турботливе та батьківське, зазначаючи, що він дуже любив дівчинку. Свідок також повідомила, що між їхніми сім`ями існували довірливі стосунки. Вона могла залишати свою дитину під наглядом ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , а вони, у свою чергу, довіряли їй свою дитину. Зі слів свідка, ОСОБА_31 та ОСОБА_21 ніколи не припиняли спільного проживання та не розходилися. Коли ОСОБА_14 була відсутня у зв`язку з роботою, ОСОБА_13 залишався з ОСОБА_17 та самостійно піклувався про неї. Свідок повідомила, що ОСОБА_21 добровільно вступив до лав Збройних Сил України. Разом із ОСОБА_14 вона допомагала доставляти йому необхідні речі до військкомату. Під час проходження служби ОСОБА_13 підтримував зв`язок із сім`єю та знайомими, надсилав фотографії та листувався зі свідком. З його слів, одним із мотивів проходження військової служби було бажання забезпечити майбутнє ОСОБА_17 та заробити кошти для сім`ї. Після загибелі ОСОБА_24 організацією поховання займалася ОСОБА_31 . На підставі власних багаторічних спостережень свідок вважає, що ОСОБА_31 та ОСОБА_21 проживали однією сім`єю як чоловік і дружина, вели спільне господарство, мали спільний побут, взаємно піклувалися один про одного та спільно виховували дитину.
Свідок ОСОБА_33 , в судовому засіданні пояснила, що знайома з ОСОБА_22 у зв`язку зі своєю роботою в навчальному закладі, де навчалася її донька ОСОБА_17 . Стосунки між ними були доброзичливими та пов`язаними переважно з навчанням дитини. Зі слів свідка, у 2017 році ОСОБА_31 та ОСОБА_21 привели ОСОБА_17 до школи для навчання. Свідок працювала з дитиною протягом чотирьох років, а надалі продовжувала бачити сім`ю в школі. За весь період спілкування свідок неодноразово спостерігала участь ОСОБА_24 у вихованні та забезпеченні дитини. Він регулярно приводив ОСОБА_17 до школи, супроводжував її, ніс її шкільний портфель та поводився як турботливий батько. Свідок зазначила, що як ОСОБА_31 , так і ОСОБА_21 постійно цікавилися успіхами дитини у навчанні та вихованні. На батьківські збори вони зазвичай приходили разом, брали активну участь у шкільному житті доньки та спільно вирішували питання, пов`язані з її навчанням. Також свідку відомо, що ОСОБА_17 відвідувала танцювальний гурток при школі, музичну школу та курси англійської мови. Усі ці заняття були платними. За спостереженнями свідка, витрати, пов`язані з навчанням та розвитком дитини, зокрема оплату занять та сценічних костюмів для виступів, здійснював ОСОБА_21 . Свідок повідомила, що протягом усього часу вважала ОСОБА_24 рідним батьком ОСОБА_17 , оскільки його поведінка, ставлення до дитини та участь у її житті повністю відповідали ролі батька. Лише після загибелі ОСОБА_24 їй стало відомо, що він не є біологічним батьком дитини. Крім того, свідок не знала про відсутність державної реєстрації шлюбу між ОСОБА_22 та ОСОБА_20 , оскільки за їхньою поведінкою, спільною участю у вихованні дитини та сімейними відносинами сприймала їх як подружжя. На підставі власних спостережень свідок вважає, що ОСОБА_31 та ОСОБА_21 проживали однією сім`єю, спільно виховували дитину, разом вирішували питання її навчання та розвитку, а також фактично виконували обов`язки матері та батька.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , - рос. " ОСОБА_34 " та рос. " ОСОБА_35 " - є батьками рос. " ОСОБА_36 ", ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 17.05.1996 р., актовий запис акта про народження № 115 від 17.05.1996 р., - ОСОБА_37 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , актовий запис акта про народження № 852 від 31.08.2010 р., - ОСОБА_38 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріально 14.08.2006 р. та зареєстрованого в реєстрі за № 6240, ОСОБА_2 є власницею квартири під номером АДРЕСА_1 .
Згідно довідки б/н від 29.05.2024 за підписом голови правління ОСББ «Краснова 7», ОСОБА_4 проживав разом із ОСОБА_2 та дитиною ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4 та сплачував житлово-комунальні обслуги з 20.07.2019 за час, як створено ОСББ.
Згідно наданих в процесі дослідження наявних і матеріалах справи фотографій, представник позивача пояснила, що на них зображений ОСОБА_39 з ОСОБА_2 та її дитиною ОСОБА_17 під час їх спільного проживання.
Як вбачається з досліджених відомостей з виписки за картковим рахунком ОСОБА_4 в АТ «КБ «ПриватБанк», з відповідного рахунку на протязі 2020-2024 років здійснювалась оплата комунальних та телекомунікаційних послуг, у тому числі за надані послуги ОСББ за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно актового запису про смерть № 1976 від 29.02.2024 р., ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У письмовій заяві від 29.05.2024 року, завіреної Головою правління ОСББ «Краснова 7», сусідами позивачки, а саме ОСОБА_16 , ОСОБА_40 та ОСОБА_18 було повідомлено, що вони мешкають в будинку АДРЕСА_3 . Ними також було зазначено, що в квартирі АДРЕСА_1 з 2005 року проживала сім`я, яка складалася на той час з ОСОБА_2 , її чоловіка ОСОБА_13 та доньки позивачки - ОСОБА_41 . В 2010 році народилася ще одна донька - ОСОБА_17 . Всі роки проживання в будинку, ця родина була доброзичлива та привітлива із сусідами, ніколи не були помічені в сварках чи конфліктах. Діти дуже виховані. Кожного ранку батько відводив дітей до школи чи садочку. В лютому 2024 року ОСОБА_42 , захищаючи Батьківщину та тільки тоді, вони дізналися, що ОСОБА_13 був не рідним батьком для доньок ОСОБА_14 . За весь час спільного проживання в будинку, враховуючи його турботу та відданість дітям, ні в кого не було сумнівів, що ОСОБА_13 не є рідним батьком дівчат.
З повідомлення про смерть /загибель/ наданого ІНФОРМАЦІЯ_6 № 1505 від 22.02.2024 р. спрямованого до ОСОБА_2 , вбачається, що солдат ОСОБА_43 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , командир 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , який під час бойового зіткнення з переважаючими силами противника поблизу населеного пункту Синьківка, Куп`янського району Харківської області, загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 при виконані бойового завдання із захисту Батьківщини.
З повідомлення про смерть /загибель/ наданого ІНФОРМАЦІЯ_6 № 1505 від 22.02.2024 р. спрямованого до ОСОБА_3 , вбачається, що солдат ОСОБА_43 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , командир 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , який під час бойового зіткнення з переважаючими силами противника поблизу населеного пункту Синьківка, Куп`янського району Харківської області, загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 при виконані бойового завдання із захисту Батьківщини.
Згідно довідки про склад спадкоємців № 328/02-14 від 21.11.2024 р. виданої приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Крижановською С.М., ОСОБА_3 дійсно є спадкоємцем за законом після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Спадкова справа № 24/2024 заведена 25.04.2024 р. 
10.02.2025 ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємцю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Як вбачається з відповіді Кілійського відділу ДРАЦС в Ізмаїльському районі Одеської області від 25.06.2025 № 512/24.11-20, відповідний відділ повідомив суд про відсутність актового запису про шлюб відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та про відсутність у нього повнолітніх та/або неповнолітніх дітей.
При ухваленні рішення судом застосовані наступні правові норми.
Як зазначено в ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. 
При цьому, згідно з ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. 
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).
Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.
До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19)).
Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16 (провадження № 61-21748св18).
Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" судам роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18).
У справі "Джонстон проти Ірландії" Європейським судом з прав людини було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі ЄСПЛ зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом.
Як зазначено в п. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з п. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, належать: - діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;  - вдова (вдівець);  - батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);  - внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);  - жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;  - інші утриманці загиблої (померлої) особи, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Як зазначено в п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через три роки після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд, повно та всебічно дослідивши і оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, за встановлених з доказів обставин дійшов висновку про те, що позивач не має можливості в позасудовому порядку підтвердити відповідний факт, що має юридичне значення для отримання одноразової грошової допомоги як особа, що проживала однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем, та в особі свого представника надала суду належні та допустимі докази на підтвердження спільного проживання з ОСОБА_44 у період, починаючи з 2013 року, згідно показань свідків та до його загибелі, ведення з ним спільного господарства та побуту, наявність між ними відносин, притаманних подружжю. Також, як встановлено судом, ОСОБА_39 в цей період в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою не перебував. При цьому, в період з 2010 року, як про те зазначено в прохальній частині позову та до 2013 року, не підтверджене проживання позивача із загиблим однією сім`єю.
У зв`язку із цим факт проживання слід встановити саме з 2013 року, таким чином частково задовольнивши поданий позов.
Окремо суд має зазначити, що в ході розгляду справи, визначений позивачем відповідач - брат померлого, який також є спадкоємцем за законом, в особі свого представника заперечував проти встановлення відповідного факту, оспорював його, надаючи відзив та докази зі свого боку, що свідчить про те, що між сторонами по справі існує спір про право, у зв`язку із чим вимога про встановлення відповідного факту мала бути розглянута судом саме в позовному провадженні.
На підставі ч. 2 ст. 3 СК України та керуючись ст. ст. 2, 12-13, 81, 89, 258, 264-265, п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.
Встановити факт, відповідно до якого ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_6 ) спільно проживала з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з 2013 року по день смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повне рішення складено 24.06.2026. 

  Суддя Кілійського районного суду  	  О. А. Маслеников