ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року
м. Київ
справа № 127/22533/22
провадження № 61-13901св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд):головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач)
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Каленяк Едуард Анатолійович,
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 травня 2024 року у складі судді Жмудя О. О. та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Сала Т. Б., Ковальчука О. В., Панасюка О. С.
у справі
за позовом  ОСОБА_1 (далі - позивачка)
до
відповідачів Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича (далі - відповідачі)
треті особи  ОСОБА_2 , приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Довгалюк Людмила Борисівна (далі - треті особи)
про скасування обтяжень,
ухвалив постанову про таке:
I. Вступ
1. У жовтні 2022 рокупозивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів за участю третіх осіб про скасування обтяжень. 
2. Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив, і його позицію підтримала апеляційна інстанція.
3. Позивачка оскаржила судові рішення в касаційному порядку. Підставою касаційного оскарження вказала те, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду, наведеній у касаційній скарзі.
4. Оскаржувані судові рішення переглядаються в межах, передбачених статтею 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), у зв`язку із чим Верховний Суд вирішує питання права, а не факту.
ІІ. Короткий зміст позовних вимог
5. Позов обґрунтований так:
- відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Довгалюк Л. Б. 15 квітня 2015 року позивачка придбала у ОСОБА_3 житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 ;
- на момент укладення договору відсутність будь-яких заборон на відчуження нерухомого майна, іпотеки, інших речових прав перевірено нотаріусом за відомостями з реєстрів, про що зазначено в самому договорі;
- проте, ознайомившись з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28 січня 2022 року позивачці стало відомо, що відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 грудня 2017 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В. М. накладено обтяження на цей будинок. Підставою для державної реєстрації був договір іпотеки від 06 серпня 2007 року, відповідно до якого іпотекодавцем є ОСОБА_2 , а іпотекодержателем - АТ КБ «Приватбанк». Строком виконання основного зобов`язання у розмірі 89 459,00 доларів США за таким договором є 04 серпня 2017 року;
- крім того, відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 грудня 2017 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В. М. зареєстровано заборону на таке нерухоме майно на підставі договору іпотеки;
- договорів іпотеки з ПАТ КБ «Приватбанк» позивачка не укладала та не виступала поручителем за будь-якими майновими зобов`язаннями;
- з метою з`ясування причин накладення заборони відчуження на належне їй майно позивачка звернулася з відповідним запитом до АТ КБ «Приватбанк», проте останнє листом від 22 липня 2022 року відмовило їй у наданні будь-якої інформації, посилаючись на банківську таємницю;
- листом від 17 серпня 2022 року АТ КБ «Приватбанк» повідомило позивачку, що ОСОБА_2 отримав від банку кредит у розмірі 89 459,00 доларів США. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_2 уклав з АТ КБ «Приватбанк» договір іпотеки, відповідно до якого передав в іпотеку банку будинок, який належав йому на праві власності та знаходиться у АДРЕСА_1 ;
- АТ КБ «Приватбанк» повідомило позивачку про те, що відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку» (далі - Закон України «Про іпотеку») іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії договору іпотеки. Прострочена заборгованість ОСОБА_2 складає 233 831,86 доларів США, тому банк вимагає від ОСОБА_2 у тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги повернути суму заборгованості;
- у листі АТ КБ «Приватбанк» попередило позивачку та ОСОБА_2 , що у випадку невиконання цієї вимоги буде відчужено предмет іпотеки відповідно до вимог чинного законодавства, кредитного та іпотечного договорів. У разі невиконання вимоги про погашення заборгованості АТ КБ «Приватбанк» запропонувало добровільно звільнити будинок, який перебуває в іпотеці, разом із членами сім`ї та іншими мешканцями;
- у повідомленні від 31 серпня 2022 року АТ КБ «Приватбанк» зазначило позивачку як іпотекодавця та повідомило її про те, що протягом 30 днів з моменту отримання цієї вимоги право власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, буде зареєстровано за ПАТ КБ «Приватбанк»;
- жодних договорів із АТ КБ «Приватбанк» позивачка не підписувала, невиконаних зобов`язань перед ним не має, будь-яких договорів щодо забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 не укладала;
- на момент укладення договору купівлі-продажу будинку відповідні державні реєстри не містили відомостей про його обтяження іпотекою або будь-якими іншими заборонами.
6. Враховуючи викладене, позивачка просила:
- скасувати запис про іпотеку 24003425, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38800568 від 18 грудня 2017 року, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В. М. на підставі договору іпотеки від 06 серпня 2007 року № 4596;
- скасувати запис про обтяження 24003488, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 грудня 2017 року, індексний номер 38800681, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В. М. на підставі договору іпотеки від 06 серпня 2007 року № 4596.
ІII. Короткий зміст судових рішень
7. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 травня2024 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 19 вересня 2024 року,у задоволенні позову відмовлено.
8. Відмовляючи у задоволенні позову, судпершої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з такого:
- позивачка, стверджуючи, що внесла всю суму заборгованості, доказів на підтвердження цьому не надала, у зв`язку з чим не довела, що іпотека є припиненою;
- також позивачка не навела жодних підстав щодо порушення приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В.М. вимог закону при винесенні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень;
- вимоги позову є недоведеними;
- належним способом захисту прав позивачки є вимога про припинення обтяження майна (тип обтяження - заборона), а саме житлового будинку.
9. Разом з тим, апеляційний суд у постанові зазначив наступне:
- спірні правовідносини стосуються захисту права власності нового власника нерухомого майна, яке набуте у період відсутності в державних реєстрах запису про обтяження майна іпотекою щодо попереднього власника;
- належним способом захисту права позивачки буде вимога про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим, що призведе до захисту її права як нового власника будинку;
- обставини справи свідчать про безпідставність внесення державним реєстратором запису про погашення іпотеки на підставі листа АТ КБ «Приватбанк»;
- договір іпотеки, укладений між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В. 06 серпня 2007 року, а не 11 жовтня 2007 року, та зареєстрований в реєстрі за № 4596, а не за № 4546, про що зазначено у листі банку;
- такі розбіжності є суттєвими, а тому на підставі листа АТ КБ «Приватбанк» відомості про іпотеку та про припинення обтяжень не підлягали вилученню з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
- лист від імені банку підписаний заступником керівника бізнесу «Споживче кредитування» ВФ ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_5 , проте довіреність № 5301 на її ім`я ПАТ КБ «Приватбанк» не видавалася;
- така обставина ставить під сумнів дійсність намірів банку в 2015 році при наявності неповної погашеної заборгованості видавати лист про припинення іпотеки;
- визначальним є лише факт наявності або відсутності заборгованості за кредитним договором, тобто встановлення обставин виконання основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою;
- у 2015 році АТ КБ «Приватбанк» вже зверталося до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості (справа № 127/21393/15-ц);
- зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором від 06 серпня 2007 року не припинилось, а відтак не є припиненою іпотека, яка забезпечує це зобов`язання;
- в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором позивачка сплатила частину коштів, однак в повному обсязі заборгованість погашена не була;
- за відсутності інших доказів виконання зобов`язань за кредитним договором (квитанції тощо) апеляційний суд критично оцінив листа АТ КБ «Приватбанк» від 12 лютого 2015 року, на підставі якого було знято обтяження;
- такий лист не є належним та допустимим доказом припинення зобов`язання ОСОБА_2 перед банком внаслідок виконання умов договору;
- поведінка позивачки, яка, знаючи про існуючу істотну заборгованість свого зятя - ОСОБА_2 , намагаючись зберегти предмет іпотеки, сплачує банку значну суму коштів, однак не погашає всю суму заборгованості, і при цьому укладає з основним боржником договір купівлі-продажу будинку, є недобросовісною;
- доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що на момент купівлі-продажу будинку обтяжень на спірний будинок не було, а записи про припинення іпотеки ніким не вилучились і не оскаржувались, не спростовують висновків суду першої інстанції.
10. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про розподіл судових витрат у справі.
ІV. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
11. У касаційній скарзі представник позивачки просить судові рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.
12. Касаційна скарга обґрунтована таким: 
- обтяження, накладене на будинок на підставі договору іпотеки, припинено відповідно до листа АТ КБ «Приватбанк» від 12 лютого 2015 року;
- АТ КБ «Приватбанк» в установленому законом порядку зареєструвало відомості про припинення іпотеки. Такі відомості до цього часу містяться в Державному реєстрі речових прав, ніким не вилучалися та не оскаржувалися; жодних доказів, що такі відомості були внесені незаконно або особа, яка їх вносила, діяла незаконно або недобросовісно, матеріали справи не містять;
- суди дійшовши висновку про неналежний спосіб захисту, не врахували висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 496/1059/18, відповідно до якого для ефективного захисту прав володіючого власника нерухомого майна, щодо якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно незаконно внесено запис про право іпотеки іншої особи, з якою власник не перебував у зобов`язальних відносинах, має застосовуватись негаторний позов про усунення перешкод у здійсненні власником права розпорядження своїм майном, з яким власник може звернутись, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про скасування державної реєстрації права іпотеки зазначеної особи;
- надміру формалізований підхід до заявлених позовних вимог суперечить завданню цивільного судочинства;
- якщо позивач заявляє вимогу, яка за належної інтерпретації може ефективно захистити його порушене право, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань, оскільки це призведе до необхідності повторного звернення позивача до суду за захистом його прав (які за наведених умов могли бути ефективно захищені), що не відповідатиме принципам верховенства права та процесуальної економії. Такий висновок викладений у пунктах 117-118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20);
- суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально. Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20, від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20, від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18, від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14, від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц, від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18, від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18, які не були враховані судами у цій справі;
- позивачка має право власності на будинок, а безпідставна та незаконна реєстрація за банком права іпотеки створює для неї перешкоди в реалізації правоможності власника на розпорядження цим нерухомим майном;
- виходячи з мети позову, який спрямований на усунення перешкод у здійсненні позивачкою права розпорядження будинком, а також з наведених у позові обґрунтувань, заявлену нею вимогу про скасування записів про обтяження в реєстрі слід інтерпретувати як вимогу про скасування державної реєстрації права іпотеки АТ КБ «Приватбанк»;
- суди безпідставно дійшли висновку, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В. М. правомірно накладено обтяження на будинок, який належить позивачці;
- договір іпотеки від 06 серпня 2007 року не має жодного відношення до кредитного договору від 24 травня 2006 року № DNHDGK00000312, про який йде мова у заяві банку про вчинення реєстраційної дії. Договором іпотеки виконання зобов`язань за цим кредитним договором не забезпечувалося. В самому договорі іпотеки від 06 серпня 2007 року зазначено, що іпотекою забезпечується виконання зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором від 06 серпня 2007 року № VIW3GA00001547, погашення за яким здійснюється в строк з 06 серпня 2007 року по 04 серпня 2017 року;
- станом на 18 листопада 2017 року будинок належав не ОСОБА_2 а позивачці, яка не укладала жодних кредитних договорів або договорів іпотеки з АТ КБ «Приватбанк» та не виступала поручителем за будь-якими майновими зобов`язаннями;
- в Державному реєстрі речових прав містяться чинні записи про припинення іпотеки за ініціативою банку, а заява АТ КБ «Приватбанк» про вчинення реєстраційних дій підписана незрозуміло ким та незрозуміло кому вона направлена;
- вказані розбіжності є суттєвими, а тому в силу статті 24 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») на підставі заяви АТ КБ «Приватбанк» про вчинення реєстраційних дій відомості про обтяження майна іпотекою не підлягали внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
- позивачка самостійно не ініціювала жодних судових процесів, не здійснювала зі свого боку жодних дій щодо припинення іпотеки, не впливала будь-яким чином на реєстрацію припинення іпотеки в реєстрі речових прав. Іпотека була припинена саме з ініціативи та на вимогу іпотекодержателя АТ КБ «Приватбанк», при цьому на даний час записи, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не виключені з реєстрів, банком не надано жодних відомостей, що такі записи були вчинені незаконно чи з перевищенням повноважень, як і не доведено, що позивачка діяла недобросовісно;
- суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог, так як жодною стороною не ставилося питання про законність або незаконність дій державного реєстратора при внесені записів про припинення іпотеки, і відповідно, будь-які докази або заперечення з цього питання до суду сторонами не надавались та не були предметом розгляду в суді першої інстанції;
- суд апеляційної інстанції за власною ініціативою витребував листа АТ КБ «Приватбанк» від 12 лютого 2015 року про припинення іпотеки та дійшов передчасного висновку щодо безпідставності внесення державним реєстратором запису про погашення іпотеки, не дослідивши інші документи, які були надані державному реєстратору представником банку;
- в матеріалах справи відсутня довіреність № 5301 на ім`я ОСОБА_5 , видана АТ КБ «Приватбанк». Така довіреність судом взагалі не оглядалась та не досліджувалась;
- АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із заявою про поновлення виконавчого провадження щодо виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 із житлового будинку, однак до початку судового засідання подало заяву про залишення такої заяви без розгляду у зв`язку із повним погашенням заборгованості за кредитним договором від 06 серпня 2007 року. З огляду на це ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2015 року у справі № 221/4304/2012 заяву АТ КБ «Приватбанк» про поновлення виконавчого провадження було залишено без розгляду;
- разом з тим, згідно з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 січня 2016 року у справі № 127/21393/15-ц та поясненнями представника АТ КБ «Приватбанк» від 21 листопада 2023 року встановлено, що в період з 02 лютого 2015 року по 27 лютого 2015 року на погашення заборгованості за кредитним договором від 06 серпня 2007 року було внесено 106 964,62 доларів США.
V. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
13. 07 листопада 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Корнійчук С. А. подав відзив на касаційну скаргу, у якому навів такі мотиви для відмови у задоволенні цієї скарги:
- позивачка на момент купівлі житлового будинку була тещою ОСОБА_2 , а тому добре знала про наявність заборгованості, і що житловий будинок перебуває в іпотеці;
- умовою набуття позивачкою права власності на предмет іпотеки було погашення нею заборгованості за кредитом, оскільки ОСОБА_2 розумів, що сам не зможе цього зробити. ОСОБА_2 знав, що якщо заборгованість не буде погашеною, банк зможе звернути стягнення на житловий будинок і виселити його з сім`єю;
- кошти за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 не отримував;
- кошти на погашення заборгованості до укладення договору купівлі-продажу позивачка не надавала, всупереч її твердженням в судах першої та апеляційної інстанцій. Кошти вносив ОСОБА_2 , що мало наслідком укладення договору реструктуризації, умови якого він також виконати не зміг внаслідок скрутних обставин;
- твердження позивачки про те, що вона під час укладення договору купівлі-продажу будинку добросовісно покладалась на відомості з Реєстру прав на нерухоме майно, є безпідставними. Всі обставини їй були добре відомі як члену сім`ї ОСОБА_2 , тому позивачка не є добросовісним набувачем;
- позивачка, скориставшись скрутним становищем ОСОБА_2 , безоплатно заволоділа його майном, оскільки домовленостей погасити кредит не виконала;
- окрім того, у Вінницькому міському суді Вінницької області розглядалась цивільна справа № 127/27661/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні майном і виселення. 07 березня 2024 провадження у цій справі було закрито;
- разом з тим, позивачка згідно з розпискою отримала кошти від ОСОБА_10 за продаж житлового будинку з господарськими будівлями у АДРЕСА_1 . Оскільки позивачка зволікала з переоформленням житлового будинку та не повертала кошти, ОСОБА_10 звернулася до суду з позовом про стягнення коштів (справа № 126/2244/22). З метою забезпечення цього позову був накладений арешт, в тому числі і на житловий будинок, який є предметом іпотеки;
- з огляду на ці обставини можна дійти висновку, що позивачка діяла недобросовісно, мала на меті ухилитись від виконання кредитного зобов`язання перед банком, зняти арешт, а в подальшому відчужити спірний житловий будинок. Оскільки арешт на житловий будинок був накладений в іншій справі (№ 126/2244/22), то це вчергове демонструє недобросовісну поведінку позивачки ухилитись від виконання зобов`язань вже перед іншою особою.
14. 08 листопада 2024 року представник АТ КБ «Приватбанк» також подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив цю скаргу залишити без задоволення, мотивуючи так:
- обставини справи № 496/1059/18 не є подібними до обставин, встановлених судами при розгляді справи № 127/22533/22, а тому суди правильно не врахували правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 496/1059/18, при розгляді цієї справи;
- ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2015 року у справі № 221/4304/2012 не є преюдиційною та не підтверджує повного погашення заборгованості за кредитом;
- за наявності звичайного ступеня розсудливості та передбачливості, враховуючи наявність кредитних зобов`язань продавця перед банком та забезпечення їх іпотекою, з огляду на відповідні ризики придбання такого майна, а також перебування у родинних відносинах з ОСОБА_2 , у позивачки було достатньо можливостей, щоб пересвідчитись в припиненні зобов`язання за іпотекою шляхом отримання у ОСОБА_2 документів, що засвідчують повне виконання зобов`язання за кредитом, чого нею зроблено не було;
- після того, як АТ КБ «Приватбанк» 12 лютого 2015 року подало листа, який підтверджує припинення іпотеки через погашення заборгованості, між кредитодавцем та позичальником ОСОБА_2 була укладена додаткова угода до кредитного договору від 06 серпня 2007 року, в якій було обговорено наявність заборгованості і новий порядок виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, був складений новий графік погашення заборгованості, і після порушення позичальником вимог додаткової угоди, банк звернувся до суду про стягнення такої заборгованості. Позов був задоволений частково, і цим рішенням, яке не оскаржувалось позивачкою, було встановлено наявність заборгованості у ОСОБА_2 ;
- вказане свідчить про те, що зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором від 06 серпня 2007 року не припинилось, а відтак не є припиненою іпотека, яка забезпечує це зобов`язання;
- насправді 02 лютого 2015 року саме ОСОБА_2 була погашена заборгованість за кредитом в розмірі, еквівалентному 35 424,55 доларів США, шляхом внесення коштів до каси банку, що було умовою мирного врегулювання спірної ситуації, пов`язаної з неналежним виконанням кредитного договору, та проведення реструктуризації заборгованості;
- наступне погашення процентів в розмірі 71 540,00 доларів США відбулося 27 лютого 2015 року і було наслідком укладення додаткової угоди і списання (зменшення) банком розміру заборгованості за процентами, що утворилась у позичальника станом на дату укладення такої угоди;
- зазначення у заяві про вчинення реєстраційних дій іншого номера кредитного договору не було визначено позивачкою як підставу позовних вимог. Також, на це як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції позивачка не вказувала в апеляційній скарзі. Тому таке посилання позивачки у касаційній скарзі повинно розцінюватись як вихід за межі позовних вимог і не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень;
- зазначення цих відомостей не має суттєвого значення та не свідчить про їх суперечливість, оскільки всі відомості щодо основного зобов`язання, договору іпотеки, що його забезпечує, та характеристики самого предмета іпотеки у заяві зазначені правильно, на відміну від заяви, що стала підставою для виключення записів з реєстру;
- АТ КБ «Приватбанк» як іпотекодержатель спірного предмета іпотеки не надавав будь-якої згоди на його відчуження іпотекодавцем у квітні 2015 року, і лише в 2017 році випадково під час досудової роботи відносно іншого боржника дізнався про відсутність записів про іпотеку та заборону на нерухоме майно у відповідному державному реєстрі;
- враховуючи, що передбачені законом підстави для припинення іпотеки відсутні, АТ КБ «Приватбанк» звернулося до нотаріуса із заявою про внесення відповідних записів до реєстру, надавши договір іпотеки. Оскільки передбачених законом підстав для відмови не існувало, нотаріус вніс відповідні записи до реєстрів на підставі договору іпотеки. При цьому, як вірно встановлено судами, позивачем не доведено наявність в діях нотаріуса будь-яких порушень;
- іпотека не припинилась внаслідок укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки, оскільки його відчуження відбулось без згоди іпотекодержателя і банк від його реалізації на користь позивачки задоволення своїх вимог не отримав. Ця обставина не заперечується учасниками справи;
- оскільки основне зобов`язання не припинилось, що підтверджується судовим рішенням, яке набрало законної сили і на даний час не виконане, іпотека є чинною;
- позивачка знала про наявність у ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, забезпеченого іпотекою будинку, який вона мала намір придбати, тобто була обізнана про обтяження майна іпотекою і відсутність підстав для її припинення;
- погашення позивачкою заборгованості за кредитом і було умовою набуття нею права власності на предмет іпотеки, оскільки ОСОБА_2 розумів, що самостійно виконати кредитне зобов`язання не зможе;
- більше того, під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачка визнала, що під час укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки вона грошові кошти на його виконання продавцю не передавала. Натомість, позивачка стверджувала, що до укладення цього договору сплатила 89 000,00 доларів США в касу банка для погашення заборгованості за кредитом, після чого вважала, що зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором припинено;
- будь-яких належних доказів внесення позивачкою коштів на погашення заборгованості ОСОБА_2 як до, так і після укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки, не надано;
- оскільки позивачка не є добросовісним набувачем предмета іпотеки, іпотека є дійсною для неї, хоча на момент набуття права на спірний будинок в реєстрі були відсутні відомості про обтяження майна;
- безпідставне виключення з реєстру відомостей про іпотеку жодним чином не впливає на її дійсність за відсутності встановлених законом підстав для її припинення;
- запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки; 
- внесення реєстратором оспорюваних записів про обтяження майна іпотекою жодним чином не порушує права позивачки, до якої перейшли права та обов`язки іпотекодателя.
VІ. Рух справи 
15. 17 жовтня 2024 року представник позивачкизвернувся з касаційною скаргою.
16. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 жовтня 2024 року суддею-доповідачем призначено Тітова М. Ю.
17. Ухвалою від 25 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження за цією касаційною скаргою.
18. 05 листопада 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
19. 18 листопада 2024 року представник ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року про відмову у стягненні судових витрат.
20. Ухвалою від 02 грудня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху, а ухвалою від 16 січня 2025 року її визнано неподаною та повернуто.
21. Ухвалою від 22 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду.
22. У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Тітова М. Ю. на підставі службової записки Секретаря Другої судової палати Зайцева А. Ю. згідно з розпорядженням Верховного Суду від 02 червня 2026 року призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.
23. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 червня 2026 року суддею-доповідачем призначено Пархоменка П. І.
VІI. Встановлені судами обставини
24. 06 серпня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № VIW3GA00001547, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 89 459,00 доларів США.
25. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» був укладений договір іпотеки нерухомого майна від 06 серпня 2007 року № VIW3GA0001547, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В., зареєстрований в реєстрі за № 4596 (т. 1 а. с. 48-51).
26. Згідно з умовами договору іпотеки АТ КБ «Приватбанк» прийняло в іпотеку житловий будинок площею 165,10 кв. м, житловою площею 63,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору дарування цілого житлового будинку з господарськими будівлями від 23 квітня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ковальовою В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 783.
27. За цим договором іпотекою забезпечується виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором від 06 серпня 2007 року щодо повернення 89 459,00 доларів США на строк з 06 серпня 2007 року по 04 серпня 2017 року.
28. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15 квітня 2015 року № 36289660 слідує, що для забезпечення вказаного договору було накладено наступні обтяження:
- тип обтяження: заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження: 5434440, зареєстровано 06 серпня 2007 року реєстратором: приватним нотаріусом Терещенко В. В.; підстава обтяження: договір іпотеки від 06 серпня 2007 року № 4596, об`єкт обтяження: будинок, АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_2 ;
- тип обтяження: іпотека; реєстраційний номер обтяження: 5434498, зареєстровано: 06 серпня 2007 року, реєстратор: приватний нотаріус Терещенко В. В.; підстава обтяження: договір іпотеки від 06 серпня 2007 року № 4596, приватний нотаріус Терещенко В. В., об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 , іпотекодержатель АТ КБ «Приватбанк», код: 14360570; іпотекодавець: ОСОБА_2 , розмір основного зобов`язання 89 459,00 доларів США; строк виконання 04 серпня 2017 року.
29. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т.1 а. с.111-122) в розділі «актуальна інформація зі спеціального розділу» міститься запис «Іпотека припинена». Підставою припинення є лист АТ КБ «Приватбанк» від 12 лютого 2015 року № E.VI.0.0.0.0/20-93 про припинення іпотеки і обтяження. Відомості до реєстру внесено реєстраційною службою Вінницького МУЮ Вінницької області, реєстратор Ковбас А. І. Дата державної реєстрації 13 лютого 2015 року.
30. 26 лютого 2015 року між ОСОБА_2 і АТ КБ «Приватбанк» укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 06 серпня 2007 року. Відповідно до цієї угоди сторони узгодили суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди, та зменшили її на 177 445,54 доларів США. Датою остаточного погашення заборгованості за договором було 13 лютого 2025 року.
31. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 26 лютого 2015 року був укладений договір поруки № VIW3GA00001547/1.
32. 15 квітня 2015 року між ОСОБА_2 та позивачкою був укладений договір купівлі-продажу будинку, зареєстрований в реєстрі за № 266. За умовами цього договору позивачка купила цілий житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер: 0510100000:03:062:0110 (т. 1 а. с. 8-9). 
33. Державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено державним реєстратором - приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Довгалюк Л. Б. 15 квітня 2015 року, номер запису про право власності: 9374095, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 618710605101.
34. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2016 року у справі № 127/21393/15-ц позов задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 831 142,26 грн (т. 2 а. с. 99-100).
35. 18 листопада 2017 року АТ КБ «Приватбанк» подало заяву про вчинення реєстраційної дії. У заяві зазначено, що відповідно до укладеного договору іпотеки від 06 серпня 2007 року ОСОБА_2 в забезпечення зобов`язань за кредитним договором передав АТ КБ «Приватбанк» у заставу житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» розпочало досудову роботу щодо стягнення майна боржника. Однак, при перевірці реєстру речових прав було виявлено, що на цей житловий будинок відсутня заборона та іпотека (т. 1 а. с. 89).
36. 18 грудня 2017 року на підставі вказаної заяви та договору іпотеки від 06 серпня 2007 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верба В. М. відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вніс до Державного реєстру речових прав запис про іпотеку № 24003425, а також запис про обтяження № 24003488. Обтяжувачем є АТ КБ «Приватбанк», а особою, майно/права якої обтяжуються, - ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 114).
VІІI. Позиція Верховного Суду
37. Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (див. пункт 4), Верховний Суд зазначає таке. 
Характер правовідносин
38. Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка посилалась на те, що на момент укладання договору купівлі-продажу житлового будинку відповідні державні реєстри не містили даних про його обтяження іпотекою або будь-якими іншими заборонами, і що жодних договорів з АТ КБ «Приватбанк» вона не укладала, зокрема, і щодо забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 , невиконаних зобов`язань перед банком вона не має, тому оспорювані записи державним реєстратором про іпотеку і обтяження внесені безпідставно (див. пункт 5).
39. Для захисту своїх прав позивачка заявила такі вимоги (див. пункт 6):
- скасувати запис про іпотеку, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В. М. на підставі договору іпотеки;
- скасувати запис про обтяження, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В. М. на підставі договору іпотеки.
40. Відповідачами у цій справі позивачка визначила АТ КБ «Приватбанк» та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вербу В. М.
41. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, у задоволенні позову відмовив, виходячи з таких підстав (див. пункт 7-9):
- вимоги позову є недоведеними;
- позивачка обрала неналежний спосіб захисту своїх прав.
Щодо позовних вимог, заявлених до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби В. М.
42. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
43. За змістом частини третьої статті 13 ЦПК учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
44. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц).
45. Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36)).
46. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі (див. постанову Верховного Суду від 20 травня 2024 року у справі № 209/1050/21).
47. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц).
48. Зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами обставини справи підтверджують, що спір у позивачки є саме з АТ КБ «Приватбанк» з приводу внесення приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В. М. записів про іпотеку та обтяження щодо майна, яке належить позивачці на праві власності та іпотекодержателем якого є АТ КБ «Приватбанк».
49. Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17).
50. З огляду на викладене висновки судів про те, що вимоги про скасування записів про іпотеку та обтяження можуть бути звернені до приватного нотаріуса, якого позивачка визначила співвідповідачем, є помилковими.
51. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі, чи не був.
52. Оскільки позивачка заявила позов до неналежного співвідповідача - приватного нотаріуса, то у задоволенні позовних вимог в цій частині суди мали відмовити саме з цих підстав.
Щодо вимог про скасування записів про іпотеку та обтяження
53. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
54. Велика Палата Верховного Суду раніше вказувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20, від 16 листопада 2022 року у справі № 911/3135/20).
55. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
56. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
57. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, по захист якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц).
58. Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц).
59. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).
60. У цій справі позивачка обрала спосіб захисту порушеного права у вигляді скасування записів про іпотеку та обтяження.
61. У такий спосіб позивачка бажає захистити своє право власності на житловий будинок, який вона придбала за договором купівлі-продажу, укладеним з ОСОБА_2 , який у свою чергу передав це майно в іпотеку АТ КБ «Приватбанк». Вказувала, що така іпотека на час укладення договору купівлі-продажу була припинена. Повторне внесення відомостей про іпотеку та обтяження за заявою АТ КБ «Приватбанк» на підставі цього договору іпотеки створює для позивачки перешкоди в реалізації правомочності власника на розпорядження нерухомим майном.
62. Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили, зокрема, з того, що позивачка обрала неналежний спосіб захисту, оскільки належною буде вимога про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим, що призведе до захисту права позивачки як нового власника житлового будинку.
63. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку»іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
64. Іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна (див. постанову Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 308/9700/17).
65. Велика Палата Верховного Суду раніше вже наголошувала, що виключення на підставі судового рішення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не може впливати на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена законом. У такому випадку скасування судового рішення, яке стало підставою для внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека є чинною незалежно від наявності таких відомостей у Державному реєстрі іпотек (див. постанову Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17).
66. Натомість відповідно до норм статті 16 ЦК права та законні інтереси захищаються, у тому числі, шляхом визнання наявності або відсутності прав. 
67. За висновками Верховного Суду України, сформульованими в постанові від 21 листопада 2012 року у справі № 6-134цс12, згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність. 
68. Велика Палата Верховного Суду погодилася з такими висновками і вважала, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18).
69. Якщо власник предмета іпотеки або інша зацікавлена особа вважає, що таке право іпотеки припинено або взагалі не існувало, то може звернутися з позовною вимогою про визнання права іпотеки припиненим чи про визнання відсутності права іпотеки, оскільки судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для державної реєстрації припинення права іпотеки (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (див. постанову Великої палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц).
70. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав (записів до Державного реєстру прав). З відображенням таких відомостей (записів) у Державному реєстрі прав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпує свою дію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).
71. Таким чином, виходячи з обставин цієї справи, належним способом захисту прав позивачки, яка вважає, що зареєстроване право іпотеки відсутнє, є її вимога до особи, за якою зареєстроване право іпотеки, про визнання відсутнім права іпотеки. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права іпотеки відповідача.
72. Аналогічний за змістом підхід щодо схожих правовідносин викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19.
73. З огляду на викладене, у задоволенні позову, заявленого до АТ КБ «Приватбанк», слід було відмовити у зв`язку з обранням позивачкою неналежного способу захисту її порушеного права.
74. Проте, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову з декількох підстав, в тому числі у зв`язку із недоведеністю позовних вимог (див. пункт 8, 41).
75. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та залишив його рішення без змін, не звернувши уваги на те, що наведені судом першої інстанції підстави є взаємовиключними. Тому судові рішення слід змінити в мотивувальній частині, зокрема, виключивши посилання на недоведеність позовних вимог, а в іншій частині залишити без змін.
X. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
76. Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення частково ухвалені без дотримання норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.
77. У зв`язку із наведеним касаційну скаргу слід задовольнити частково. Судові рішення необхідно змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови, що відповідає змісту статті 412 ЦПК.
78. Оскільки касаційний суд змінює судові рішення, але виключно в частині мотивів їх ухвалення, то розподіл судових витрат не здійснюється.
Із цих підстав,
керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Каленяк Едуард Анатолійович, задовольнити частково.
2. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 травня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 вересня 2024 року змінити, викласти їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: 	В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко