Справа № 953/430/26
н/п 2/953/1560/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 червня 2026 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого - судді Губської Я.В.,
За участю секретаря судових засідань - Мисниченко Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського,133-А) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
19.01.2026 надійшла позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" (далі - ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР") до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 01.06.2025-100000609 (кредитної лінії) від 01.06.2025 у сумі 97820,00 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 01.06.2025 між ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 01.06.2025-100000609 (кредитної лінії), за умовами якого позивач (банк) зобов`язався надати відповідачу (позичальнику) кредит, а відповідач взяла на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти, комісії та інші передбачені договором платежі у сумі, в строки та на умовах, визначених цим правочином. Позивач взяті на себе обов`язки за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у сумі 26 000 грн строком на 212 днів, шляхом зарахування на платіжний засіб відповідача №5168-75XX-XXXX-8790 . Натомість відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 18.01.2026 виникла заборгованість у сумі 97820,00 грн, з яких: 26 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 53620,00 грн - проценти за користування кредитом, 5200,00 грн - комісія, пов`язана з наданням кредиту, 13000,00 грн- неустойка. Посилаючись на викладене, ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором №01.06.2025-100000609 (кредитної лінії) від 01.06.2025.
Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 22.01.2026 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.
19.02.2026 через електронний кабінет в системі "Електронний суд" представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив мотивований тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі відповідачу грошових коштів за договором. Вважає, вимогу про стягнення комісії такою, що не підлягає задоволенню. В кредитному договорі укладеному між первісним кредитором та Відповідачем не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг, що надаються Відповідачу та за які встановлена комісія. Оскільки в договорі не зазначені додаткові та/або супутні послуги кредитодавця за які останній стягує комісію, вважаємо, що вимога про сплату комісії не відповідає нормам закону та відповідно не підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення неустойки, вважає такою, що суперечить закону та стягнення не підлягає, також заперечує щодо неправомірно нарахованих відсотків, вважає, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, просить суд зменшити розмір відсотків. У зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову.
Представник позивача 25.02.2026 подав відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позовні вимоги. Зазначив, що за повної відсутності будь-яких доказів з боку відповідача, його заперечення проти позовних вимог мають виключно декларативний характер та не спрямовані на спростування конкретних фактичних обставин, доведених позивачем належними і допустимими доказами. Позиція позивача є більш аргументованою та вірогідною на відміну від позиції представника відповідача. Таким чином, заперечуючи щодо отримання відповідачем кредитних коштів, сторона відповідача не подала виписки по рахунках відповідача або клопотання про витребування таких доказів, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Спірний кредитний договір укладений сторонами в електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Договір підписано стороною позивача (кредитодавця) електронним підписом та стороною відповідача - за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останньою, як фінансовий. Саме його було використано відповідачем для підписання кредитного договору. Відповідачем не надано відповідних доказів, що відповідний засіб зв`язку їй не належить, або на час укладення спірних договорів вона втратила вказаний засіб зв`язку, що повинно бути підтверджено відповідними доказами, які відповідач не подала, як і клопотання про їх витребування. Відтак, відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами.Відповідачем під час укладення кредитного договору було проведено ідентифікацію через систему BankID. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, перелік якої визначено в електронній анкеті специфікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку України. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується листом ТОВ "УПР", з якого убачається, що позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено нею у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет еквайрингу - iPay. Таким чином, TOB "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" виконало свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Заперечуючи отримання відповідачем кредитних коштів, сторона відповідача не подала виписки по рахунках відповідача або клопотання про витребування таких доказів на спростування доказів, наданих стороною позивача. Щодо правомірності нарахування відсотків зазначає, що загальні витрати за споживчим є співмірними, враховуючи строк кредитування. Жодних нарахувань поза межами строку кредитування, зокрема, у порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, позивачем не здійснювалось, а позовні вимоги не заявлялись. Крім того, Відповідач заперечує проти законності розміру процентів, нарахованих відповідно до умов кредитного договору. Законом України "Про споживче кредитування" передбачено пункт 5 статті 8, що визначає максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Також, законом України "Про споживче кредитування", передбачено пункт 17 прикінцевих положень, який повністю спростовує доводи відповідача стосовно незаконності розміру процентної ставки. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі . Комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу. З огляду на те, ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «ШвидкоГроші»), уникнувши додаткових витрат. Відповідно до умов кредитного договору, з відповідачем був укладений саме споживчий кредитний договір, тобто у кредит були отримані гроші для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. а тому в цьому випадку мають застосовуватись саме норми ЗУ "Про споживче кредитування". Зважаючи на викладене, неустойка за прострочення відповідачем виконання зобов`язання є правомірною та підлягає стягненню.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, позовна заява та відповідь на відзив містять клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, представник у відзиві зазначив, що просить розглядати справу за їх відсутності.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що 01.06.2025 ОСОБА_1 уклала з ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" кредитний договір № 01.06.2025-100000609 (кредитної лінії) від 01.06.2025 (далі - Кредитний договір), що підтверджується: пропозицією про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), заявкою кредитного договору, відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору, інформаційним повідомленням позичальника, які були підписані відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора А788, який був відправлений відповідачу на її фінансовий номер телефону +380662916165. Умовами договору визначено тип кредиту - кредитна лінія, обумовлено суму кредиту, яка складає 26 000 грн, строк кредитування - 212 днів з дати надання, дата повернення - 29.12.2025. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1(один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Аналогічні умови наведені у паспорті споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем 01.06.2025 одноразовим ідентифікатором А788, відправленим на її номер телефону НОМЕР_2 .
З інформації, отриманої з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача, убачається, що позичальник ОСОБА_1 була ідентифікована через абонента-ідентифікатора АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Зазначена інформація містить персональні дані відповідача, зокрема її прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, РНОКПП, адресу реєстрації.
На підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" надало копiю квитанції IPAY, відповідно до якої 01.06.2025 о 09:56 год платником ТОВ "Універсальні платіжні рішення " на платіжний інструмент № 51687520*790 було зараховано грошові кошти у сумі 26 000 грн, із зазначенням призначення платіжної операції: видача за договором № 01.06.2025-100000609.
До матеріалів прави долучено копію Договору № ФК-П2024/01-2 про надання послуг в системі ІPay від 04.01.2024, укладеного між ТОВ "Універсальні платіжні рішення " і ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" (клієнт), яким визначено, що банк надає дистанційне обслуговування, фінансові послуги з прийому та відправлення платежів за допомогою системи LiqРay, а також забезпечує технологічне обслуговування з прийому платежів та перерахування грошових коштів за розпорядженням клієнта на банківські рахунки платників.
За даними довідки-розрахунку, наданої позивачем, про стан заборгованості за кредитним договором № 01.06.2025-100000609 від 01.06.2025 позичальника ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості становить 97820,00 грн, з яких: 26 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 53620,00 грн - проценти за користування кредитом, нараховані за період 01.06.2025-29.12.2025.
На час розгляду справи судом, відповідачем не надано доказів, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" (далі - Закону) такі електронні правочини, а також електронні правочини, щодо яких сторони домовилися про підписання, мають бути підписані за допомогою електронного підпису або електронного цифрового підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису або іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом встановлено, що між сторонами виникли кредитні правовідносини на підставі кредитного договору № 01.06.2025-100000609 від 01.06.2025, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти у сумі 26 000 грн шляхом безготівкового зарахування на її банківську картку № НОМЕР_3 , номер якої зазначено у п. 4.1 Кредитного договору.
Зазначеним Кредитним договором були визначені його предмет, розмір кредитного ліміту, строки та умови повернення кредиту, розміри плати за користування кредитними коштами та інші умови правовідношення.
Позивачем до суду надані докази щодо укладення договору про надання споживчого кредиту, а саме: пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), заявка кредитного договору № 01.06.2025-100000609 від 01.06.2025, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 01.06.2025-100000609 (кредитної лінії) від 01.06.2025, підписані відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора F788, який був відправлений відповідачу на номер її мобільного телефону НОМЕР_2 . Вказаний номер відповідно до п. 22 Кредитного договору є фінансовим номером телефону позичальника ОСОБА_1 .
З наданих суду позивачем доказів убачається, що відповідач вчинила певну сукупність дій спрямовану на отримання кредиту у ТОВ "СПОЖИВЧИЙ КРЕДИТ", а саме, зареєструвалася в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію, отримала повідомлення від суб`єкта електронної комерції (в даному випадку від ТОВ "СПОЖИВЧИЙ КРЕДИТ") з одноразовим ідентифікатором, та прийняла пропозицію (оферту) позивача шляхом використання (підписання) надісланого їй позивачем одноразового ідентифікатора.
Особу відповідача було ідентифіковано та верифіковано як споживача через систему BankID НБУ (п. 18 Кредитного договору). Проходження відповідачем ідентифікації підтверджено також інформацією, отриманою з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача.
Отже, факт укладення кредитного договору № 01.06.2025-100000609 (кредитної лінії) від 01.06.2025 між ОСОБА_1 і ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" доведено позивачем належними і допустимими доказами, тоді як відповідачем та її представником вказаний факт спростовано не було. Як і не було спростовано належність ОСОБА_1 фінансового номера телефону НОМЕР_2 , зазначеного в п. 22 кредитного договору, на який їй було відправлено одноразові ідентифікатори А788 для підписання паспорта споживчого кредиту та кредитного договору.
Відтак твердження представника відповідача щодо недоведення позивачем факту укладення спірного договору між сторонами суд вважає безпідставними.
На підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" надало копiю квитанції IPAY, відповідно до якої 01.06.2025 о 09:56 год платником ТОВ "Універсальні платіжні рішення " на платіжний інструмент № 51687520*790 було зараховано грошові кошти у сумі 26 000 грн, із зазначенням призначення платіжної операції: видача за договором № 01.06.2025-100000609 .
Доводи представника відповідача про недоведення факту видачі кредитних коштів саме позивачем, оскільки платником у вказаній квитанції зазначено ТОВ"Універсальні платіжні рішення" замість ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" спростовуються скріншотом з сайту НБУ, з якого убачається, що ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" є абонентом-надавачем послуг, що надає послуги з використанням абонентського вузла ТОВ"Універсальні платіжні рішення".
Крім того дата та час укладення кредитного договору співпадають з датою та часом проведення транзакції з перерахування кредитних коштів, що також підтверджує факт видачі кредитних коштів саме позивачем.
Доказів того, що банківська картка з відповідним номером відповідачу не належить, матеріали справи не містять. Також відповідачем не надано доказів того, що на рахунок платіжної картки № НОМЕР_3 не було перераховано кредитні кошти у сумі 26 000 грн. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, і вона мала можливість представити суду виписку з свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору.
Позивачем кредитні кошти були перераховані на банківську картку, номер якої було повідомлено відповідачем після проходження відповідної ідентифікації. Суд зазначає, що в даному конкретному випадку обов`язок доводити факт виконання відповідного платежу покладено на позивача, тоді як обов`язок доводити неотримання кредитних коштів покладається саме на відповідача.
Позивач довів факт перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідача, що підтверджується відповідною квитанцією IPAY.
За таких обставин суд вважає доведеними факт укладання сторонами кредитного договору № 01.06.2025-100000609 (кредитної лінії) від 01.06.2025 та перерахування позивачем на рахунок платіжної картки відповідача кредитних коштів в узгодженому сторонами розмірі, тоді як відповідачем та її представником вказані факти спростовані не були.
Отже, відповідачем ОСОБА_2 були порушені зобов`язання стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, внаслідок чого виникла заборгованість за вказаним вище Кредитним договором.
Наданий позивачем розрахунок перевірено судом та встановлено, що заявлений позивачем розмір заборгованості за тілом кредиту разом із заборгованістю за процентами з урахуванням внесеного платежу відповідачем в розмірі 1500,00 грн у загальній сумі 79620,00 грн, з яких 26 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 53620,00 грн - заборгованість за процентами, відповідає узгодженим сторонами умовам договору. Нарахування процентів здійснювалося в межах строку кредитування.
Щодо нарахування комісії суд зазначає наступне.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». 
Отже, враховуючи викладене суд зазначає, що Законом України «Про споживче кредитування» та Правилами передбачено нарахування комісії тільки за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця. В кредитному договорі укладеному між первісним кредитором та Відповідачем не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг, що надаються Відповідачу та за які встановлена комісія. Оскільки в договорі не зазначені додаткові та/або супутні послуги кредитодавця за які останній стягує комісію, суд вважає, що вимога про сплату комісії не відповідає нормам закону та відповідно не підлягає задоволенню.
Разом з цим, зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи, убачається, що за порушення відповідачем строків виконання зобов`язання за кредитним договором позивачем було нараховано неустойку у розмірі 13000,00 грн.
При цьому відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит банком, позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією РФ, в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений до 04 травня 2026 року включно.
Враховуючи викладене, з огляду на введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022, який діє і дотепер, керуючись п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 неустойки за прострочення останньою виконання грошового зобов`язання за кредитним договором задоволенню не підлягають.
За таких обставин, враховуючи, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання та порушила умови договору, укладеного між нею і банком, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 2 662,40 грн судового збору.
У зв`язку із частковим задоволенням позову суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2156,54 грн(79620,00 грн/97820,00*2662,40 грн) .
Враховуючи вищенаведене, керуючись статтями 526, 626, 628, 629, 1049, 1054 ЦК України, статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ: 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_4 ) заборгованість за Кредитним договором № 01.06.2025-100000609 від 01.06.2025 у розмірі 79620,00 гривень, з яких 26000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 53620,00 сума заборгованості за процентами. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ: 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_4 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 2156,54 грн.
В решті позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Суддя : Я. В. Губська