ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/4996/26
Провадження № 33/820/344/26

Суддя Хмельницького апеляційного суду Топчій Т.В., розглянувши у відкритому засіданні в місті Хмельницькому за участю секретаря Мельничук К.С., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності Цапіва І.М., апеляційну скаргу захисника Цапіва І.М. на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - 
в с т а н о в и л а:
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені суддею обставини.
Постановою суду встановлено, що 08 лютого 2026 року, приблизно о 00 год. 55 хв., на а/д Н-03 Житомир-Чернівці 174 км 100м, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Хюндай Соната», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нечітке мовлення). В порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі захисник Цапів І.М. просить скасувати постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2026 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Стверджує, що відповідно до ст. 20 КУпАП адміністративній відповідальності не підлягає особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності перебувала у стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок психічного захворювання чи іншого хворобливого стану.
При цьому  ОСОБА_1 станом на день складання протоколу про адміністративне правопорушення, а саме 08.02.2026 року, перебував у хворобливому психічному стані, пов`язаному з перебуванням у зоні активних бойових дій. У період з 10.02.2026 року по 27.02.2026 року він проходив лікування у КНП «ХОЗЗНПД».
Згідно з випискою №112 з медичної картки амбулаторного хворого №1548 від 20.03.2026 року, виданою зазначеним медичним закладом, у  ОСОБА_1 встановлено діагноз: порушення адаптації внаслідок бойового стресу зі змішаним порушенням емоцій та поведінки, з інсомнічним компонентом. Також встановлено супутній діагноз: хронічна вертеброгенна цервікотораколюмбалгія з незначним порушенням функцій.
На думку сторони захисту, зазначені обставини свідчать про те, що внаслідок хворобливого стану, пов`язаного із участю у бойових діях, ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, що не було враховано судом першої інстанції.
Захисник зазначає, що відеофіксація події є неповною. Так, відповідно до копій відеозаписів із боді-камер працівників поліції, наданих суду, запис події адміністративного правопорушення розпочинається о 00:54:45 та завершується о 02:10:02. Водночас у проміжок часу з 01:52:13 до 02:08:40 відеозапис з місця зупинки ОСОБА_1 у наданих суду матеріалах відсутній. При цьому, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР №585926, його було складено 08.02.2026 року о 01:53:38, тобто саме у період, який не зафіксований на відеозаписі. Таким чином, на відеозаписі відсутня фіксація факту складення протоколу, а також повідомлення його конституційних прав як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Також захисник звертає увагу суду і на те, що у разі неможливості застосування технічних засобів відеофіксації огляд проводиться працівниками поліції у присутності двох свідків. У зв`язку з цим, враховуючи відсутність повного відеозапису з місця події, під час проведення огляду ОСОБА_1 мали бути присутні двоє свідків, однак таких свідків залучено не було.
Всі наведені обставини, на його думку, свідчать про недійсність протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР №585926, який було складено 08.02.2026 року.
Поряд із цим, захисник Цапів І.М. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2026 року,зв`язку з тим, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «ХОЗЗНПД» з 19.03.2026 року по 31.03.2026 року, а тому через стан здоров`я не міг вчасно подати апеляційну скаргу.

Позиції учасників апеляційного провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Під час апеляційного перегляду справи захисник Цапів І.М. підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати постанову суду з підстав викладених у ній.
Заслухавши сторону захисту, перевіривши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 294 ч. 2 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. 
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Як вбачається із матеріалів справи в судовому засіданні 18.03.2026 року ОСОБА_1 був присутній. Водночас з 19.03.2026 року по 31.03.2026 року він перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «ХОЗЗНПД», що підтверджується копіями відповідних довідок, наявних в матеріалах справи, тому вважаю, що строк на апеляційне оскарження був пропущений ним з поважних причин і підлягає поновленню.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Вимоги ст.ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд при її розгляді дотримався зазначених вимог закону.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно ст. 130 ч. 1 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених як судом першої інстанції, так і апеляційним судом. Зокрема відомостями із:
- протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 585926 від 08.02.2026 року, згідно якого 08 лютого 2026 року, приблизно о 00 год. 55 хв., на а/д Н-03 Житомир-Чернівці 174 км 100м, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Хюндай Соната», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка да, нечітке мовлення). В порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП (а.с.1-2);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою «Drager Alcotest 6820» (а.с.3);
- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08.02.2026 року, в якому зафіксовані ознаки сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода, нечітке мовлення (а.с.4);
- відеозаписом із нагрудної камери поліцейських, що додані на диску, з яких вбачається виявлення поліцейським ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , та його відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому (а.с.9).
Наведені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
За результатами апеляційного перегляду провадження апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.
Доводи сторони захисту про те, що  ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності у зв`язку з перебуванням у стані неосудності, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Відповідно до ст. 20 КУпАП, неосудність має місце у випадку, коли особа під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності чи іншого хворобливого стану.
Разом з тим, надані стороною захисту медичні документи лише свідчать про проходження  ОСОБА_1 лікування у період з 10.02.2026 року по 27.02.2026 року у КНП «ХОЗЗНПД» та встановлення йому діагнозу, пов`язаного з наслідками бойового стресу, однак самі по собі не підтверджують наявності у нього стану неосудності саме на момент вчинення адміністративного правопорушення та складення протоколу 08.02.2026 року.
Будь-яких належних та допустимих доказів того, що  ОСОБА_1 на момент вчинення адміністративного правопорушення не міг усвідомлювати свої дії або керувати ними, матеріали справи не містять. Зокрема, у справі відсутній висновок судово-психіатричної експертизи, який би підтверджував наявність у нього стану неосудності на час вчинення правопорушення.
Таким чином, доводи сторони захисту про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 20 КУпАП є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами.
Безпідставними є доводи про те, що долучений відеозапис не може бути доказом у справі, так як він не є безперервним оскільки, як вбачається із диску, який наданий працівниками поліції, на ньому відсутня фіксація факту складення протоколу, а також повідомлення його конституційних прав як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.
З переглянутого в апеляційному суді відеозапису, вбачається, що він містить необхідну інформацію щодо обставин, які підлягають встановленню, зокрема, фактичні дані, які вказують на те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, мав ознаки алкогольного сп`яніння та на неодноразові вимоги поліцейського про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовлявся. При цьому вів себе некоректно, зверхньо та агресивно. У відео файлах також зафіксовано роз`яснення працівниками поліції водію прав, передбачених ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, а також процедуру складання адміністративних матеріалів.
Апеляційний суд виходить з того, що відеозапис є одним із об`єктивних доказів у справі про адміністративне правопорушення, оскільки на ньому зафіксована подія правопорушення. Відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.
В матеріалах справи відсутні відомості, які б могли свідчити про істотні порушення працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адмінправопорушення, які б слугували підставою для прийняття іншого процесуального рішення по справі. 
Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 р. № 1103, Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 9.11.2015 р. № 1452/735.
Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що відсутність двох свідків при проведенні огляду свідчить про неправомірність такого огляду.
За змістом ч.2 ст.266 КУпАП обов`язкова присутність свідків під час огляду особи на стан сп`яніння на місці зупинки, передбачена виключно у разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису.
Оскільки у даному провадженні застосовувалися технічні засоби відеозапису, а матеріали справи містять відповідну відеофіксацію події, підстави для обов`язкового залучення свідків відсутні. Отже, посилання апелянта на порушення вимог ст. 266 КУпАП є безпідставними.
Протокол про адміністративне правопорушення складений в силу ст.255 КУпАП уповноваженою на те особою, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, щодо місця, часу вчинення та суті адміністративного правопорушення, повністю узгоджується з даними, які містяться у відеозаписі, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Даних про те, що в справі неправильно застосовано норми матеріального права чи допущено порушення норм процесуального права при дослідженні місцевим судом доказів, перевіркою матеріалів справи не встановлено.
Адміністративне стягнення, накладене на  ОСОБА_1 в межах санкції ст.130 ч.1 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає відомостям характеризуючим особу правопорушника.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Цапіва І.М. залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2026 рокупро притягнення до адміністративної  ОСОБА_1  за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП, – залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: