Суддя Баронін Д. Б.
Справа № 644/5087/26
Провадження № 2/644/3990/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 р. м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Бароніна Д.Б.,
за участю секретаря Нестеренко А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, -
ВСТАНОВИВ:

1. Позиції сторін, процесуальні дії

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося до Індустріального районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, посилаючись на наступне.
15.07.2008 було укладено кредитний договір №ML700/1223/2008 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 . З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 15.07.2008 було укладено два договори поруки між банком та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20.12.2010 стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 борг за кредитним договором №ML700/1223/2008 від 15.07.2008 у сумі 319578,03 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700 грн. по 566,66 грн. з кожного та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,40 грн. з кожного.
19.08.2025 Індустріальний районний суд м. Харкова замінив вибулого стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс».
Станом на дату подання позову рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20.12.2010 у справі №2-6029/10 не виконане, проте знаходиться на примусовому виконанні. У зв`язку із цим позивач вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів заборгованість на підставі ст. 625 ЦК України за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 у сумі 98668,63 грн.
1.2. В судове засідання представник позивача не з`явився, у письмовій заяві просив розглянути справу без його участі.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Заяви про розгляд справи без їх участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідачів також не надходило.
1.3. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності відповідачів. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідачів, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання.

2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин

2.1. Судом встановлено, що 15.07.2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML700/1223/2008, відповідно до якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на викладених у договорі умовах.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20.12.2010 у справі № 2-6059/10 було встановлено, що у забезпечення виконання зобов?язань ОСОБА_1 перед Банком за вказаним кредитним договором, 15 липня 2008 р. між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договори поруки. Крім того, вказаним судовим рішенням стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML700/1223/2008 від 15.07.2008 станом на 27.08.2010 в розмірі 319578,03 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700 грн. по 566,66 грн. з кожного відповідача, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,40 грн. з кожного відповідача. Рішення набрало законної сили 31.12.2010.
2.2. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 19.08.2025 у справі № 2-6059/10 замінено стягувача з примусового виконання рішення Орджонікідзевського районного м. Харкова від 20.12.2010 у справі №2-6059/10, замість попереднього стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника – ТОВ «Діджи Фінанс». 
Згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 23.04.2026 на виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у місті Харкові ХМУ Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №31307096 від 20.02.2012, де боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем є ТОВ «Діджи Фінанс». Виконавче провадження знаходиться у статусі «Примусове виконання», дата відкриття 20.02.2012.
2.3 Згідно з розрахунком заборгованості, який складений представником позивача, інфляційні втрати щодо невиконання вищевказаного рішення суду за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 становлять 163512,78 грн., а три відсотки річних за це же період складають 47516,43 грн. 
Разом з тим, у прохальній частині позовної заяви представник позивача просить стягнути з відповідачів заборгованість за ст. 625 ЦК України за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 в розмірі 98668,63 грн.

3. Релевантні джерела права

3.1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина п`ята статті 11 ЦК України). Тобто на підставі рішення суду цивільні права та обов`язки можуть виникати лише в конкретних випадках, визначених актами цивільного законодавства. Водночас, за загальним правилом, цивільні права та обов`язки виникають з юридичних фактів, найпоширенішими з яких є правочини.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
3.2. Згідно зі статтею 21 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (в редакції, яка була чинною станом на 31.12.2010, коли набрало законної сили рішення суду у справі про стягнення з відповідачів заборгованості), виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років.
Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для рішень і вироків судів у частині майнових стягнень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а у випадках, коли рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.
У ч. 2 ст. 368 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, яка була чинною станом на 31.12.2010, коли набрало законної сили рішення суду у справі про стягнення з відповідачів заборгованості) було вказано, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.
3.3. У пунктах 117, 118 постанови Великої Палати Верховного Суду вказано, що зобов`язання зі сплати боргу, яке засвідчене судовим рішенням про його примусове стягнення, строк пред`явлення виконання за яким пропущено і в поновленні такого строку суд відмовив, а можливість його виконання втрачена, не може вважатися припиненим у матеріально-правовому сенсі (може бути виконаним добровільно боржником). Проте таке зобов`язання вважається тим зобов`язанням, вимоги за яким позбавлені примусового захисту, проте добровільне виконання яких визнається належним.
У такому випадку до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням) не можна застосовувати правила частини другої статті 625 ЦК України.

4. Оцінка доказів та аргументів сторін

4.1. Суд зауважує, що зобов`язання зі сплати боргу, яке засвідчене судовим рішенням, є грошовим зобов`язанням за прострочення виконання якого боржник на підставі статті 625 ЦК України на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, якщо кредитор заявляє в суді вимогу про стягнення суми індексу інфляції та трьох процентів річних у зв`язку із простроченням боржником виконання зобов`язання зі сплати боргу, яке засвідчене судовим рішенням, то такий кредитор має надати до суду докази того, що вказане судове рішення виконується у примусовому порядку або строк пред`явлення виконання такого судового рішення ще не сплинув (не закінчився або був перерваний, поновлений, продовжений тощо).
4.2. В даному випадку судове рішення, за яким з відповідачів було стягнуто суму боргу, набрало законної сили 31.12.2010. Згідно з нормами статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (в редакції, яка була чинною станом на 31.12.2010) це судове рішення могло бути пред`явлено до примусового виконання до 30.12.2013 включно. Тобто, станом на час розгляду цієї справи строк пред`явлення вказаного судового рішення до примусового виконання сплинув більше дванадцяти років тому.
Представник позивача (теперішнього стягувача) не надав до суду жодного доказу, який би підтверджував, що судове рішення, за яким з відповідачів було стягнуто суму боргу, виконується у примусовому порядку або строк пред`явлення виконання такого судового рішення ще не сплинув (не закінчився або був перерваний, поновлений, продовжений тощо). 
Надана представником позивача ухвала суду про заміну стягувача у процедурі примусового виконання рішення суду не містить будь-яких посилань на те, що було відкрито та досі знаходиться на виконанні виконавче провадження щодо примусового виконання рішення, за яким з відповідачів було стягнуто суму боргу. Суд не ставить під сумнів висновки та зміст вказаної ували суду, проте констатує, що в ухвалі відсутній номер виконавчого провадження, дата його відкриття, назва органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, які здійснюють примусове виконання цього рішення тощо. Іншими словами, вказана ухвала про заміну стягувача сама по собі не містить інформації та не доводить, що судове рішення про стягнення боргу з відповідачів виконується у примусовому порядку.
Роздруківка з автоматизованої системи виконавчого провадження, яка була надана представником позивача, також не містить посилань на те, що виконавче провадження № 31307096 стосується саме примусового виконання виконавчого листа, виданого у справі № 2-6059/10 щодо виконання судового рішення від від 20.12.2010. Дійсно, у виконавчому провадженні № 31307096 боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем є ТОВ «Діджи Фінанс». Однак, суд може лише припустити, що це виконавче провадження може стосуватися виконання вищевказаного рішення суду. Проте, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд також звертає увагу на те, що згідно з нормами ч. 2 ст. 368 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, яка була чинною станом на 31.12.2010, коли набрало законної сили рішення суду у справі про стягнення з відповідачів заборгованості, якщо рішення ухвалено проти кількох відповідачів, то суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом. В даному випадку представник ТОВ «Діджи Фінанс» просить стягнути інфляційні втрати та три проценти річних солідарно з трьох відповідачів, проте не надає жодних доказів того, що стосовно всіх трьох відповідачів судом видавалися виконавчі листи та відкривалися і перебувають на виконанні виконавчі провадження.
4.3. В підсумку суд зазначає, що представник позивача не надав достатніх доказів на користь того, що судове рішення, за яким з відповідачів стягнута заборгованість, виконується у примусовому порядку або строк пред`явлення виконання такого судового рішення ще не сплинув.
У зв`язку із цим, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

5. Розподіл судових витрат

5.1. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не вважає за необхідне стягувати з відповідачів на користь позивача суму понесених судових витрат.
Керуючись, ст. 10,12,13,76,141,247,258,259,263-265,268,273,280-284,289,354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Денис БАРОНІН