Справа № 752/3534/25 
Провадження №: 1-кп/752/1182/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року          м. Київ 

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді    ОСОБА_1 , 
при секретарі    ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62022100130000364 від 06 липня 2022 року, за обвинуваченням 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у м. Путівль Сумської області, має середню спеціальну освіту, неодруженого, без офіційного місця роботи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, 
за участю прокурора   ОСОБА_4 ,
обвинуваченого    ОСОБА_3 ,
захисника     ОСОБА_5 , 
установив:
1.Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.
ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдатом військової частини НОМЕР_1 , 07 травня 2022 року у порушення вимог статей 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статей 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, з особистих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без поважних причин 07 травня 2022 року не з`явився після увільнення, наданого для вирішення соціально-побутових питань, до військової частини НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби за наявності реальної можливості для цього, доки 23 грудня 2024 року його не було затримано.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин до військової частин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану. 
2.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Відповідно до ч. 5 ст. 407 КК України передбачено кримінальну відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.
Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 затверджено указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». З 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який уподальшому продовжено. 
3.Позиції сторін та інших учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні вказав на доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Просив призначити покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
Обвинувачений вину не визнав. Просив ухвалити виправдувальний вирок, мотивуючи тим, що він не є та не був станом на 2022 рік військовослужбовцем.
Захисник заперечив проти винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. Вказав на відсутність у матеріалах справи документів на підтвердження статусу ОСОБА_3 як військовослужбовця. Просив ухвалити виправдувальний вирок. 
4.Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повідомив, що 25 лютого 2022 року вступив до лав добровольчого формування територіальної оборони при військовій частині НОМЕР_1 . Був помічником лікаря. Військовий квиток чи інші документи про зарахування до списків особового складу військової частини як військовослужбовця, зброю та обмундирування військовослужбовця не отримував. В якості добровольця перебував на службі до 07 квітня 2022 року.  Після чого на підставі написаного ним рапорту, командир дозволив йому не з`являтися до військової частини, повідомив що його звільнено з військової служби. 25 квітня 2022 року йому зателефонував командир та повідомив що він не звільнений з військової служби, а тому має прибути до військової частини. 06 травня 2022 року він прибув до військової частини НОМЕР_1 та написав розписку, що з`явиться на службу на наступний день. На наступний день та вподальшому на службу не з`явився, оскільки боявся. ВЛК не пройшов, за станом здоров`я вважає себе непридатним до військової служби. За весь час лише тричі отримував виплати на карту від ІНФОРМАЦІЯ_2 та військової частини. З серпня 2022 року виплати припинились. 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомила, що обвинувачений є сином її сусідки. На початку повномасштабного вторгнення у 2022 році він вступив до лав територіальної оборони. Час від часу приїжджав до матері. Щодо обставин проходження ним військової служби їй не відомого. 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомив, що у квітні-травні 2022 року проходив військову службу разом з ОСОБА_3 у військовій частині НОМЕР_1 . ОСОБА_3 був його підлеглим, виконував обов`язки помічника медика. Охарактеризувати його може як тиху, спокійну людину. З травня 2022 року ОСОБА_3 перестав з`являтися на військовому службу. За дорученням командира він телефоном зв`язувався з ОСОБА_3 , повідомляв про необхідність явки та відсутність документів про його звільнення з військової служби, однак останній на служюу не з`явився. Чому ОСОБА_3 , будучи повідомленим про те що є діючим військовослужбовцем, не повернувся для продовження проходження військової служби йому не відомо, вчинок ОСОБА_3 йому не зрозумілий.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомив, що у квітні-травні 2022 року перебував на посаді командира роти у військовій частини НОМЕР_1 , де на той час проходив військову службу ОСОБА_3 , який виконував обов`язки помічника медика. У травні 2022 року ОСОБА_3 перестав з`являтися на службу. ОСОБА_7 йому телефонував, роз`яснював про неправомірність таких дій, однак ОСОБА_3 не реагував. Документи про звільнення ОСОБА_3 з військової служби не видавались. 
Відповідно до протоколу затримання від 23 грудня 2024 року ОСОБА_3 був затриманий 23 грудня 2024 року у приміщенні ТУ ДБР у місті Києві.
Відповідно до листа командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 від 15 червня 2022 року № 1285 солдат ОСОБА_3 не повернувся до військової частини після увільнення.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 від 16 травня 2022 року № 126 призначено службове розслідування за фактом неповернення з увільнення солдата ОСОБА_3 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 від 14 червня 2022 року № 254 прийнято рішення про завершення службового розслідування за фактом неповернення до військової частини після увільнення військовослужбовця ОСОБА_3 , про направлення матеріалів до правоохоронних органів для прийняття рішення про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності та про припинення виплат військовослужбовцю ОСОБА_3 .
Відповідно до рапорту заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 та акту службового розслідування від 14 червня 2022 року увільнення солдату ОСОБА_3 надавалось на період з 06 травня 2022 року по 07 травня 2022 року з часом прибуття до військової частини о 12:00. Однак на вказаний час солдат ОСОБА_3 так і не прибув до розташування підрозділу з невідомих причин. У переписці з військовослужбовцем 7 роти  ОСОБА_7 солдат ОСОБА_3 вказав причину неприбуття вчасно до військової частини, як сімейні обставини. 07 квітня 2022 року він просив звільнити його з військової служби за сімейними обставинами та у зв`язку з медичними протипоказаннями до військової служби. З 07 травня 2022 року солдат ОСОБА_3 без поважних причин з метою ухилення від військової служби не з`явився на службу після наданого йому увільнення.
Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 25 лютого 2022 року останній просив прийняти його на військову службу для комплектування військової частини НОМЕР_1 Сил територіальної оборони на період проведення загальної мобілізації.
Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 25 лютого 2022 року останній прибув для комплектування військової частини НОМЕР_1 Сил територіальної оборони на період проведення загальної мобілізації.
Відповідно до підпису ОСОБА_3 під текстом присяги останній 25 лютого 2022 року, вступаючи на військову службу, прийняв присягу військовослужбовця.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25 лютого 2022 року № 3 солдат ОСОБА_3 зарахований до складу військової НОМЕР_1 . 
Відповідно до довідки командира військової частин НОМЕР_1 від 17 березня 2022 року № 798д солдат ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Сил територіальної оборони з 25 лютого 2022 року. 
Відповідно до рапортів ОСОБА_3 від 07 квітня 2022 року останній просив звільнити його з військової служби за сімейними обставинами (догляд за мамою, якій 75 років), а також за медичними обставинами.
Відповідно до скріншотів телефонної переписки між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у період часу з 02 по 07 травня 2022 року ОСОБА_7 повідомляв ОСОБА_3 про те, що він є діючим військовослужбовцем та повинен прибути на службу.
Відповідно до рапорту ОСОБА_3 від 06 травня 2022 року останній просив надати йому увільнення до 07 травня 2022 року 12:00 у зв`язку з сімейними обставинами.
Відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_1 від 18 травня 2023 року № 5522Д за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 солдату ОСОБА_3 було нараховано та виплачено грошове забезпечення: за лютий 2022 року - 1978,21 грн, за березень 2022 року - 33771,42 грн, за травень 2022 року 6837,1 грн. 
Дослідивши вказані докази, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин до військової частин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
Обставини нез`явлення ОСОБА_3 після 07 травня 2022 року до військової частити НОМЕР_1 тривалістю понад три доби стороною захисту не оспорюються.
При цьому факт того, що ОСОБА_3 мав статус військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також дослідженими документами, зокрема: заявами ОСОБА_11 про прийняти на військову службу та прибуття для комплектування військової частини НОМЕР_1 ; підписаним ним текстом присяги військовослужбовця; наказом командира військової частини НОМЕР_1 про зарахування ОСОБА_3 до складу військової частини; довідкою командира військової частини НОМЕР_1 про перебування ОСОБА_11 на військовій службі; довідкою командира військової частини НОМЕР_1 про отримання ОСОБА_11 грошового забезпечення за період служби, а також актом проведеного військовою частиною НОМЕР_1 службового розслідування. 
Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, підстав недовіряти та вважати їх недостовірними у суду немає.
Доводи ОСОБА_11 про те, що з 07 квітня 2022 року на підставі написаного ним рапорту командир дозволив йому не з`являтися на службу, не свідчать про втрату ним статусу військовослужбовця. Документи про звільнення ОСОБА_11 з військової служби відсутні, доказів протилежного стороною захисту не надано.
Будучи повідомленим командиром у кінці квітня на початку травня 2022 року про необхідність повернення до військової частини НОМЕР_1 для продовження проходження військової служби та не з`явившись у період з 07 травня 2022 року по день затримання до військової частини без поважних причин, ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.
Пояснення ОСОБА_11 про те, що він боявся повертатися до військової частини, не є поважною причиною його нез`явлення на службу. 
5.Мотиви зміни обвинувачення.
Відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
В ході судового розгляду підстав для зміни обвинувачення чи визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не встановлено.
6.Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено. 
Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до обвинувального акта в провину обвинуваченому не ставляться.
7.Мотиви призначення покарання 
Згідно зі ст. 50, ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
При призначенні покарання суд зважає на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, котрий до кримінальної відповідальності притягається вперше, скарг за місце проживання на нього не надходило. 
З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально. 
Суд не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки в даному випадку це не сприятиме меті покарання, не забезпечить виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами. 
8.Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено.
9.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд. 
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого слід залишити у вигляді застави. 
Керуючись статтями 368, 370, 371, 374, 376, 615 КПК України, суд
ухвалив:
Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту затримання обвинуваченого після набрання вироком законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання період його попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 23 грудня 2024 року по 04 червня 2025 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_3 залишити у вигляді застави.
Після набрання вироком законної сили заставу в розмірі 151 400 грн, внесену відносно ОСОБА_3 на підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 28 травня 2025 року, повернути заставодавцю - ОСОБА_12 . 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано. 
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Голосіївський районний суд міста Києва.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження. 

Суддя       ОСОБА_1