МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
вул. Димитрія Ростовського, 35, селище Макарів, Бучанський район, Київська область, 08001, тел. (063)069-85-65, e-mail inbox@mk.ko.court.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2026 р. Справа № 370/2562/25 
Провадження № 2/370/869/25

Макарівський районний суд Київської області у складі:
головуючої судді Сініциної О.С. 
із секретарем судового засідання Коростильовою Н.Ю.
за участю:
позивача ОСОБА_1 ,
представників відповідачів: Абібулаєвої Т.Г, Дудар Н.С., Чорного А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в селищі Макарові Київської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Акціонерного товариства «Укрсиббанк», Акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів

у с т а н о в и в:

До Макарівського районного суду Київської області 22 серпня 2025 року від представника, адвоката Даниленка Віталія Валерійовича надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Акціонерного товариства «Укрсиббанк», Акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів, у якій позивач просить суд стягнути на її користь з:
- Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 140 500 грн та 26 122,13 грн відсотків;
- Акціонерного товариства «Укрсиббанк» 60 000 грн та 2 808 грн відсотків;
-Акціонерного товариства «ОТП Банк» 150 000 грн та 2 933,15 відсотків.
Також ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідачів на її користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що упродовж трьох днів, починаючи з 11 травня 
2025 року на телефонний номер позивача надходили телефонні дзвінки з номерів, які, згідно з відображенням у мережі, належать АТ КБ «ПриватБанк». Під час розмов її неодноразово повідомляли про нібито спроби шахрайських дій щодо її банків.
Так, 15 травня 2025 року їй було повідомлено, що на її картку для виплат оформлену кредит на суму 200 000 грн. У той же день з нею зв`язалась невстановлена особа, яка представилась працівником банку та повідомила про спроби зняття коштів у м. Обухові Київської області, та переконала тимчасово переказати кошти нібито страховому агенту банку – ОСОБА_2 , що позивач і зробила. Надалі, позивач звернулася до банку із заявою про блокування рахунків.
Також, 16 травня 2025 року з позивачем зв`язалася особа, яка представилася страховим брокером ОСОБА_3 від імені служби АТ «ОТП Банк» та повідомила про шахрайське оформлення кредиту на її дебетову картку. 
У той самий день представники служби безпеки ПАТ «Укрсиббанк» нібито порекомендували перевести кошти з кредитної картки на рахунок з банку-партнері – «Райффайзен Банк» на ім`я страхового брокера ОСОБА_4 .
Окрім того, позивачу стало відомо, що від імені служби АТ «ОТП Банк» було змінено її електронну пошту та створено нову, без її згоди, а тому позивач особисто звернулася до відділення банку з вимогою надати офіційні роз`яснення щодо зазначених дій, але відповіді на запити надано не було.
У зв`язку з цим, позивач заблокувала всі банківські картки.
Згодом на номер мобільного телефону позивача надійшло SMS-повідомлення про нарахування відсотків за користування кредитом. 
Після чого, вона звернулася із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке внесені до ЄДРДР за № 12025111210000120 за ознаками злочину, визначеного частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України. Досудове розслідування триває.
Позивач вважає, що внаслідок неналежного забезпечення відповідачами (банком) безпеки персональних і фінансових даних, її грошові кошти були використані сторонніми особами без її відома та згоди, що призвело до втрати особистих коштів, незаконного оформлення кредитної заборгованості, а також – нарахування відсотків за кредитом і автоматичного списання коштів із рахунків на погашення заборгованості.
Відповідальність емітента платіжного засобу презюмується, якщо не доведено протилежне. Саме на емітента платіжного засобу законодавством покладений обов`язок доведення факту порушення користувачем вимог нормативних актів, внаслідок якого ініційовано платіжну операцію, яку користувач не санкціонував та/або не здійснював.
Власник рахунку не несе відповідальність за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Факт звернення до банку щодо незаконних транзакцій та звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених шахрайських дій свідчать про те, що у позивачки дійсно була відсутня воля на вчинення банківських операцій.
Ураховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, докази тлумачиться на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22.
Крім того, позивач понесла моральні страждання від цього кримінального правопорушення. Зокрема, у позивачки змінився звичайний ритм та спосіб життя, погіршилося здоров`я. Вказані обставини свідчать про заподіяння потерпілому з вини банку моральної шкоди, яка знайшла своє вираження у фізичному болю.
Також, позивач понесла судові витрати на отримання правничої допомоги у розмірі 25 000 грн, згідно з розрахунком адвокатом вартості замовлених послуг від 27.05.2025.
Суд ухвалою від 15 вересня 2025 року відкрив провадження у справі. Розгляд справи призначив за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановив відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, представники відповідачів у своїх відзивах на позовну заяву зазначили, що спірні транзакції були здійсненні з ініціативи самої позивачки.
Суд ухвалою від 16 грудня 2025 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила задовольнити їх у повному обсязі.
Представники відповідачів просили відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх безпідставністю.
Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.
Частиною першою статті 2 ЦПК України, визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із статтею 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).
Так, учасники не заперечують та добровільно визнають такі обставини. 
Суд встановив, що позивача було сповіщено про те, що на її картку для виплат, видану в АТ КБ «ПриватБанк» 15.04.2025 оформлений кредит на суму 200 000 грн. 
У цей же день, 15.04.2025, з позивачем зв`язалася невстановлена особа, яка представилась працівником банку та повідомила про спроби зняття коштів у м. Обухів Київської області. 
Вказана особа переконала позивача тимчасово переказати кошти нібито страховому агенту банку – ОСОБА_2 , що позивач і зробила (дані вказаного «агента» були їй повідомлені).
Переказ коштів на суму 140 000 грн здійснений позивачем особисто. Проведення оспорюваних позивачем фінансових операцій відбулася за допомогою авторизації з одного пристрою TECNO BG6.
Цей факт підтвердився, долученим до матеріалів справи відеофайлу та аудіофайлу, які були досліджені у судовому засіданні, з яких вбачається, що після відмови банком у переказі коштів, з ОСОБА_1 проведений відеодзвінок за номером телефону позивача НОМЕР_1 , з метою розблокування її карткових рахунків, яка підтвердила бажання провести платіж за відповідними реквізитами на суму 140 000 грн, повідомила, що переказ робить особисто та за власним бажанням. Заперечила передачу сторонній особі конфіденційної інформації та попередній контакт з іншими особами з метою ініціювання зазначеного переказу. 
Відповідно до інформації з переказів кошти ймовірно направлені на банківський рахунок НОМЕР_2 банка АТ «Юнекс Банк» на ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_3 , id ЄКБ НОМЕР_4 , зареєстрованого у Київської області, Обухівському районі, с. Підгірці. 
Загальна сума коштів по видатковій оспорюваній фінансовій операції складає 
140 000 грн. Операція проведена у Приват24 під обліковим записом клієнта ОСОБА_1 , під час якої кошти перераховані на рахунок НОМЕР_2 АТ «Юнекс Банк», а саме: 15.04.2025 об 18 год 17 хв для поповнення рахунку ОСОБА_2 .
Також, суд встановив, що за допомогою підтвердження ОТР-кодами, що направлялися АТ «Укрсиббанк» Push-повідомленнями на типовий, довірений пристрій TECNO BG6, що належить позивачу, були проведені такі операції:
- переказ на карту НОМЕР_5 у розмірі 25 000 грн успішна (16.04.2025 10:14:00);
- переказ на карту НОМЕР_5 у розмірі 25 000 грн неуспішна (16.04.2025 10:16:16);
- переказ на карту НОМЕР_5 у розмірі 24 000 грн неуспішна (16.04.2025 10:17:56);
- переказ на рахунок НОМЕР_6 , отримувач АТ «Райффайзен Банк» ІПН 2622114268, ОСОБА_1 з призначенням платежу «поповнення рахунку» 35 000 грн) успішна.
Вхід відбувся за допомогою логіну та паролю, без підбору чи подальшої зміни. Не зафіксовано запитів на перегляд CVV кодів з ПК.
Крім того, 15 квітня 2025 року позивачці підтверджено оформлення кредитних коштів у розмірі 150 000 грн на картковий рахунок, відкритий в АТ «ОТП Банк». 
У наданому банку зверненні позивача від 14.05.2025 року № 009-006/2/180-О зазначено, що ОСОБА_1 самостійно здійснила транзакцію у розмірі 140 000 грн на рахунок особи, що представилась «страховим агентом», отриманий у месенджері «Telegram» від особи, яка представилася як співробітник «служби безпеки банку». 
Платежі з карткового рахунку позивача, призначені отримувачу ОСОБА_3 на рахунок АТ «Юнекс Банк» були ініційовані безпосередньо з довіреного пристрою (фінансового номеру позивача +380674411515), який позивач особисто активувала та автентифікувала згідно з вимогами посиленої автентифікації.
Так, відповідно до пункту 54 частини 1 Закону № 1591–IX платіжна інструкція – розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції. 
Ініціатор, зі свого боку, – особа, яка на законних підставах ініціює платіжну операцію шляхом формування та/або подання відповідної платіжної інструкції, у тому числі із застосуванням платіжного інструменту. До ініціаторів належать платник, отримувач, стягувач, обтяжувач (пункт 21 статті 1 Закону № 1591–IX).
Надання користувачем платіжної інструкції відповідному учаснику платіжної системи, у тому числі шляхом використання певного платіжного інструменту, в порядку, визначеному правилами цієї платіжної системи (пункт 6 частини другої стаття 41 Закону 
№ 1591–IX). 
Платіжний інструмент – персоналізований засіб, пристрій та/або набір процедур, що відповідають вимогам законодавства та погоджені користувачем і надавачем платіжних послуг для надання платіжної інструкції (пункт 63 статті 1 Закону № 1591–IX).
Платіжний пристрій - технічний пристрій (банківський автомат, платіжний термінал, програмно-технічний комплекс самообслуговування, програмно-апаратне середовище мобільного телефону, інший пристрій), що дає змогу користувачу ініціювати платіжну операцію, а також виконати інші операції згідно з функціональними можливостями цього пристрою; (пункт 65 статті 1 Закону № 1591–IX ).
Пунктом 46 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг», затвердженій Постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 № 163 (далі – Інструкція) встановлено, що платник для ініціювання платіжних операцій має право використовувати один або кілька засобів дистанційної комунікації з надавачем платіжних послуг платника. 
Порядок застосування засобів дистанційної комунікації, передавання платіжної інструкції, права, обов`язки та відповідальність сторін, порядок вирішення спорів у разі їх виникнення визначаються умовами договору між надавачем платіжних послуг платника та платником. 
Згідно з пунктом Інструкції платник має право ініціювати платіжні операції за допомогою платіжного застосунку, який пропонується надавачем платіжних послуг платника, у порядку, визначеному в договорі з надавачем платіжних послуг платника. 
Порядок надання згоди на виконання платіжної операції визначається договором між платником та надавачем платіжних послуг платника. Перед отриманням згоди платника на виконання кожної платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний здійснити посилену автентифікацію користувача (пункт 17 Інструкції).
Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про платіжні послуги» 
(далі – Закон № 1591–IX) платіжна операція вважається акцептованою після надання платником згоди на її виконання. Якщо немає згоди платника на виконання платіжної операції, - така операція вважається неакцептованою, якщо інше не передбачено цим Законом. 
Згода на виконання платіжної операції (пов`язаних між собою платіжних операцій) може бути надана платником надавачу платіжних послуг платника особисто, через надавача платіжних послуг з ініціювання платіжної операції або через отримувача (частина шоста 
статті 42 Закону № 1591–IX).
Згідно з частиною сьомою статті 42 Закону № 1591–IX, згода на виконання платіжної операції (пов`язаних між собою платіжних операцій), крім платіжних операцій, що здійснюються для виконання платником грошових зобов`язань перед надавачем платіжних послуг платника, може бути відкликана платником у будь-який час, але не пізніше настання моменту безвідкличності платіжної інструкції відповідно до цього Закону. 
Пунктом 1 частини першої статті 45 Закону № 1591–IX визначено, що платником – під час дебетового або кредитового переказу до моменту списання коштів з рахунку платника, за умови погодження з надавачем платіжних послуг платника, а в разі ініціювання дебетового переказу - додатково, за умови погодження з отримувачем, а також – до настання дати валютування, за умови надання розпорядження про відкликання платіжної інструкції до кінця операційного часу, що передує даті валютування (пункт 4).
Частиною другою статті 45 № 1591–IX визначено, що після списання коштів з рахунку платника або настання дати валютування платіжної інструкції для ініціатора настає момент безвідкличності платіжної інструкції.
Відповідно до пункту 42 статті 1 № 1591–IX неналежна платіжна операція – платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі.
Надавач платіжних послуг зобов`язаний прийняти до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію, за умови що платіжна інструкція оформлена належним чином та немає законних підстав для відмови в її прийнятті (стаття 43 Закону № 1591–IX).
Як було встановлено, у цьому випадку ініціатором платіжної інструкції є 
ОСОБА_1 , а тому, спірні транзакції не є «неналежними» у розумінні Закону № 1591–IX. Отримавши електронну інструкцію від позивача на проведення спірних операцій з переказу коштів банки провели автентифікацію позивача та не мали жодних підстав для відмови у проведенні зазначених операцій.
Крім того, варто зауважити, що підтверджень щодо звернення позивача до банків із заявами щодо відкликання відповідних транзакцій, ОСОБА_1 суду не надала. Перекази відповідних коштів були здійснені у квітні 2025 року, однак у позовній заяві, позивач зазначає, що проведення цих платежів здійснені у травні 2025 року. 
Отже, ураховуючи викладені обставини та зазначені правові норми, твердження позивачки, що внаслідок неналежного забезпечення відповідачами (банком) безпеки її персональних і фінансових даних, в результаті чого її грошові кошти були використані сторонніми особами без її відома та згоди, не знайшли свого підтвердження. Оспорювані фінансові операції проведені за ініціативи самої позивачки ОСОБА_1 . Посилання, що її ввели в оману працівники банків ґрунтуються лише на її власних припущеннях, намагаючись, таким чином перекласти відповідальність на відповідачів, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, у задоволенні яких слід відмовити.
Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 13, 16, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Акціонерного товариства «Укрсиббанк», Акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 08 травня 2026 року.

Інформація сторін:

- ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ;
- Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», адреса розташування: вулиця Набережна Перемоги, будинок 30, місто Дніпро, 49094, код ЄДРПОУ 14360570;
- Акціонерне товариство «УкрсибБанк», адреса розташування: вулиця Андріївська, будинок 2/12, місто Київ, 04070, код ЄДРПОУ 09807750;
- Акціонерне товариство «ОТП Банк», адреса розташування: вулиця Жилянська, будинок 43, місто Київ, 01033, код ЄДРПОУ 21685166.

Суддя О. С. Сініцина