Справа № 761/2400/23
Провадження № 2/761/632/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року Шевченківський районний суд міста Києва в складі головуючої судді Савчук Ю.Н., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №60647, вчинений 25.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 17 595,40 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», якому ТОВ «Таліон Плюс» відступило право вимоги за Кредитним договором № 725566516 від 05.09.2019 року, якому, в свою чергу вказане право вимоги було відступлено ТОВ «Манівео Швидка допомога».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.09.2019 року між ним та ТОВ «Манівео Швидка допомога» було укладено кредитний договір № 725566516.
Вказує на те, що кредитний договір не був посвідчений нотаріально , а тому не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку, шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначає, що у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів, які встановлюють безспірність заборгованості, відповідно до Переліку № 1172, такий виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню.
Просить визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням законодавства, так як у нотаріуса були відсутні підстави безсумнівно вважати, що борг за кредитним договором існує та саме у тому розмірі, я якому зазначив стягувач, що позивач (боржник) ознайомлений з ним і немає заперечень проти суми заборгованості. Також вказує, що кредитний договір укладено ним з ТОВ «Манівео Швидка допомога» 05.09.2019 року, в той час, коли право вимоги до нього було відступлено ТОВ «Манівео Швидка допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» на підставі Договору факторингу 3 28/1118-01 від 28.11.2018 року, тобто до моменту укладення кредитного договору, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки відступленню підлягає лише дійсна вимога. Таким чином подальше відступлення права вимоги ТОВ «Таліон Плюс» на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не відповідає вимогам закону.
Ухвалою суду від 26.03.2025 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
25.07.2025 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив. ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» проти задоволення позову заперечив, вказавши, що виконавчий напис нотаріуса від 25.05.2021 року вчинено правомірно та з дотриманням вимог закону. Відповідач зазначає, що виконавчий напис вчинено на підставі оригіналу кредитного договору та розрахунку заборгованості, тобто з поданням повного пакету документів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Таким чином, вимоги кредитора підтверджували безспірність боргу, що виключало підстави для відмови нотаріуса у вчиненні виконавчого напису.
Зважаючи на відсутність відзиву на позов та клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, суд розглянув справу на підставі письмових матеріалів, поданих позивачем, як передбачено ч.5 ст. 279 ЦПК України.
05.09.2019 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка допомога» було укладено кредитний договір № 725566516.
28.11.2018 року первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка допомога» було відступлено право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором 725566516 на користь ТОВ «Таліон Плюс» на підставі Договору факторингу №28/1118-01.
03.01.2019 року згідно Договору факторингу № 20190103 ТОВ «Таліон Плюс» відступило право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором 725566516 на користь  ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».
25.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис №60647, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором в розмірі 17 595,40 грн.
18.11.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Шаганом Олексієм Анатолійовичем відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_2 відносно боржника ОСОБА_1 , що підтверджується даними з сайту Міністерства юстиції України «Автоматизована система виконавчого провадження» мережі Інтернет та постановою про відкриття виконавчого провадження від 18.11.2021 року.
Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, які встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.
Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Згідно підпунктом 1.1. пункту 1 Глави 16 розділу ІІ цього Порядку (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для стягнення грошових сум нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України (п.п. 1.2 Порядку)
Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, вимоги до якої визначено підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2).
Згідно з підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ цього Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.
Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця (боржника) на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.
Отже, законом передбачено, що для стягнення грошей або витребування майна від боржника у зобов`язанні нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. При цьому обов`язковим для вчинення виконавчого напису є подання нотаріусу оригіналу нотаріально-посвідченого договору та документів, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Відповідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.
Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Згідно з ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно дост.89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.
Положеннями пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» передбачено, що для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».
Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення оспорюваного виконавчого напису були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню.
Отже, вчиняючи виконавчий напис про стягнення боргу з позивача на користь ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором № 725566516 від 05.09.2019 приватний нотаріус не врахував того, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», що передбачали можливість вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин за певним переліком документів. В подальшому з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 Кабінет Міністрів України своєю постановою №480 від 19.04.2022 виключив з Переліку розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».
Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису, була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.
З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, беручи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача.
Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Як вбачається зі змісту оспорюваного виконавчого напису, кредит було отримано відповідачем у ТОВ «Манівео Швидка допомога», яке в подальшому відступило право вимоги до боржника ТОВ «Таліон Плюс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого згідно Договору факторингу є ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».
За змістом ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Доказів повідомлення відповідача про відступлення права вимоги до нього за кредитним договором матеріали справи не містять, а відтак у нього існував обов`язок щодо сплати суми заборгованості за кредитним договором на користь первісного кредитора ТОВ «Манівео Швидка допомога», і таке виконання зобов`язання вважалося б належним в той час, коли за виконавчим написом заборгованість стягнуто на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».
Позивач довів суду поза розумним сумнівом, що він не був обізнаний ані з сумою боргу, ні зі зміною кредитора у зобов`язанні, а також не мав можливості подати заперечення щодо заборгованості, яка була подана нотаріусу для вчинення виконавчого напису, що об`єктивно виключало вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Остапенком Є.М.
З врахуванням таких обставин, суд дійшов висновку, що у приватного нотаріуса не було доказів безспірності розміру позикової заборгованості, як немає відповідних доказів і у суду.
Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Верховний Суд в постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750 св 20) зазначив, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.
Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем
Таким чином, вирішуючи позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд враховує висновки й мотиви Верховного Суду, висловлені в постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750 св 20) та встановивши відсутність доказів направлення позичальнику стягувачем листа-вимоги про повернення боргу та отримання боржником (позивачем) такого листа, що також не спростовано відповідачем, суд дійшов висновку про те, що встановлена законом процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики на підставі виконавчого напису нотаріуса не була дотримана (виконана), а саме боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
При цьому суд зазначає, що у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).
До подібних правових висновків дійшов також Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 30 вересня 2019 року у справі № 357/12818/17 (провадження № 61-44380св18), постанові від 25 березня 2019 року, у справі № 629/3881/16-ц, провадження № 61-31187св18.
Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, яка полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Позивач довів суду поза розумним сумнівом, що він не була обізнаний ані з сумою боргу, ні зі зміною кредитора, а також не мав можливості подати заперечення щодо заборгованості, яка подана нотаріусу для вчинення виконавчого напису, що об`єктивно виключало вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Остапенком Є.М.
З врахуванням таких обставин, суд дійшов висновку, що у приватного нотаріуса не було доказів безспірності розміру позикової заборгованості, як немає відповідних доказів і у суду.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що згідно наявних у суду документів між  ОСОБА_1 (позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка допомога» (кредитор) був укладений кредитний договір № 725566516 від 05.09.2019, який не був нотаріально посвідчений, суд дійшов висновку, що виконавчий напис нотаріуса №60647 від 25.05.2021 року не відповідає вимогам закону та вчинено з порушенням прав позивача.
При цьому твердження позивача про те, що право вимоги було неправомірно відступлено ТОВ «Манівео Швидка допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 року, тобто до моменту укладення кредитного договору, що мало місце 05.09.2019 року, не береться судом до уваги, оскільки за змістом 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Водночас, незважаючи на відхилення зазначених доводів, суд дійшов висновку про наявність інших самостійних підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
За змістом ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
У статті 5 Закону "Про судовий збір" визначено перелік пільг щодо сплати судового збору. Системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону "Про захист прав споживачів" дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому статтею 5 Закону "Про судовий збір", не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.
Вказаний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц.
Отже, позивач звільнений від сплати судового збору.
За змістом ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позовна заява містить вимогу немайнового характеру.
Відповідно до частини 2 статті 4 цього Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становить 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 01 січня 2023 року встановлено у розмірі 2684  грн.
Отже, за позовною заявою немайнового характеру позивачу належало б сплатити 1073,60 грн. (2684 х 0,4). 
Таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за №60647 від 25.05.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з    ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 40340222) суму боргу у загальному розмірі 17595,40грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь держави судові витрати у виді судового збору в розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривень 60 копійок).
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Суддя: