Номер провадження: 22-ц/813/6066/26 
Справа № 522/3974/24
Головуючий у першій інстанції Чорнуха Ю.В.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Назарової М.В., Коновалової В.А., 
за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,
учасники справи:
позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним – ОСОБА_1 
представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 
відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом – ОСОБА_3 
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,
розглянули у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Лашкевича Дмитра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 23 лютого 2026 року, ухвалене у складі судді Чорнухи Ю.В., у приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, визнання майна особистою власністю, зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільно набутого майна подружжя,-
У С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог.
До Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, визнання майна особистою власністю. 
У позовній заяві заявлені такі позовні вимоги:
-встановити факт спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з квітня 2010 року до 24 вересня 2015 року;
-визначити наступне майно об?єктом спільної сумісної власності:
?квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;
?квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ;
?квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 ;
?земельну ділянку, кадастровий номер 5123782000:02:004:1376, площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;
?земельну ділянку, кадастровий номер 5123782000:02:004:2911, площею 0,0851 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ;
?земельну ділянку, кадастровий номер 5123782000:02:004:1373, площею 0,085 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;
?транспортний засіб: легковий універсал-В, HYUNDAI, модель IX35, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , рік випуску 2013, реєстраційний номер: НОМЕР_2 ;
?транспортний засіб: загальний легковий універсал, HONDA, модель M-NV, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , колір білий, рік випуску 2022, реєстраційний номер: НОМЕР_4 ;
?пайовий майновий внесок у розмірі 1 437 678,00 (один мільйон чотириста тридцять сім тисяч шістсот сімдесят вісім гривень 00 копійок) гривень, сплачений згідно Договору асоційованого членства в споживчому товаристві N?5/53 від 12.10.2021р. укладеного із Споживчим Товариством «ГРАНДБУД» для забудови однокімнатної квартири будівельний АДРЕСА_6 , житловий будинок АДРЕСА_7 , загальною площею 54,8 кв.м. та відповідно на всі майнові права що виникають із Договору асоційованого членства в споживчому товаристві N?5/53 від 12.10.2021р. укладеного із Споживчим Товариством «ГРАНДБУД».
-визначити особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_8 ;
-поділити майно, що є об?єктом спільної сумісної власності наступним чином та визнати право власності, зокрема:
-за ОСОБА_1 та за ОСОБА_3 визнати право спільної сумісної власності по 1/2 частині земельної ділянки, кадастровий номер 5123782000:02:004:1373, площею 0,085 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 65013351237;
-за ОСОБА_1 :
?квартиру АДРЕСА_9 ;
?земельну ділянку, кадастровий номер 5123782000:02:004:1376, площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;
?транспортний засіб: легковий універсал-В, HYUNDAI, модель IX35, ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 , об?єм двигуна 1998, колір коричневий, рік випуску 2013, реєстраційний номер: НОМЕР_2 ;
?пайовий майновий внесок у розмірі 1 437 678,00 (один мільйон чотириста тридцять сім тисяч шістсот сімдесят вісім гривень 00 копійок) гривень, сплачений згідно договору асоційованого членства в споживчому товаристві N?5/53 від 12.10.2021р. укладеного із Споживчим Товариством «ГРАНДБУД», (ЄДРПОУ: 39468655, місцезнаходження: м.Одеса, вул.Осипова,25) для забудови однокімнатної квартири будівельний АДРЕСА_6 , житловий будинок.
-за ОСОБА_3 :
?квартиру АДРЕСА_10 ;
?квартиру АДРЕСА_11 ;
?земельну ділянку, кадастровий номер 5123782000:02:004:2911, площею 0,0851 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ;
?транспортний засіб: загальний легковий універсал, HONDA, модель M-NV, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , колір білий, рік випуску 2022, реєстраційний номер: НОМЕР_4 .
-припинити право спільної сумісної власності на наступні об?єкти:
?квартиру АДРЕСА_9 ;
?квартиру АДРЕСА_10 ;
?квартиру АДРЕСА_12 , розташовану за адресою: АДРЕСА_13 ;
?земельну ділянку, кадастровий номер 5123782000:02:004:1376, площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;
?земельну ділянку, кадастровий номер 5123782000:02:004:2911, площею 0,0851 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ;
?транспортний засіб: легковий універсал-В, HYUNDAI, модель IX35, ідентифікаційний номер: НОМЕР_6 , об?єм двигуна 1998, колір коричневий, рік випуску 2013, реєстраційний номер: НОМЕР_2 ;
?транспортний засіб: загальний легковий універсал, HONDA, модель M-NV, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , колір білий, рік випуску 2022, реєстраційний номер: НОМЕР_4 ;
?пайовий майновий внесок у розмірі 1 437 678,00 (один мільйон чотириста тридцять сім тисяч шістсот сімдесят вісім гривень 00 копійок) гривень, сплачений згідно Договору асоційованого членства в споживчому товаристві N?5/53 від 12.10.2021р. укладеного із Споживчим Товариством «ГРАНДБУД», (ЄДРПОУ: 39468655, місцезнаходження: м.Одеса, вул.Осипова,25) для забудови однокімнатної квартири будівельний АДРЕСА_6 , житловий будинок АДРЕСА_7 загальною площею 54,8 кв.м. та відповідно на всі майнові права що виникають із Договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 5/53 від 12.10.2021р. укладеного із Споживчим Товариством «ГРАНДБУД».
Позовна заява обґрунтована тим, що сторони з квітня 2010 року до 24.09.2015 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у квартирі, яка належала позивачу на праві особистої приватної власності за адресою: АДРЕСА_14 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільні витрати, взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, планували життя на майбутнє. Сторони у інших зареєстрованих шлюбах не перебували. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та відповідача народилась донька, яку вони утримували та виховували разом.
За період проживання без реєстрації шлюбу було набуте таке майно:
• квартиру АДРЕСА_9 ;
• земельну ділянку, кадастровий номер 5123782000:02:004:1373, площею 0,085 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;
• транспортний засіб: легковий універсал-В, HYUNDAI, модель IX35, ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 , об?єм двигуна 1998, колір коричневий, рік випуску 2013, реєстраційний номер: НОМЕР_2 .
24.09.2015 сторони зареєстрували шлюб. У період шлюбу подружжям було набуте таке майно:
• квартиру 
АДРЕСА_15 Середньофонтанська, будинок 30/1 (тридцять/один);
• земельну ділянку, кадастровий номер 5123782000:02:004:1376, площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;
• земельну ділянку, кадастровий номер 5123782000:02:004:2911, площею 0,0851 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ;
• транспортний засіб: загальний легковий універсал, HONDA, модель M-NV, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , колір білий, рік випуску 2022, реєстраційний номер: НОМЕР_4 ;
• сплачено пайовий майновий внесок у розмірі 1 437 678,00 гривень згідно Договору асоційованого членства в споживчому товаристві N?5/53 від 12.10.2021р. укладеного із Споживчим Товариством «ГРАНДБУД», (ЄДРПОУ: 39468655, місцезнаходження: м.Одеса, вул.Осипова,25) для забудови однокімнатної квартири будівельний АДРЕСА_6 , житловий будинок АДРЕСА_7 загальною площею 54,8 кв.м.
У період зареєстрованого шлюбу позивач за особисті кошти придбав квартиру АДРЕСА_8 . 08.10.2021 між приватним технічним підприємством «Гефест», ОСОБА_5 та позивачем було укладено договір про внесення змін до договору передачі (відступлення) майнових прав № 19/03/21-КАР/5.4 від 19.03.2019 згідно умов якого позивач набув майнові права на отримання після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію квартири будівельний номер АДРЕСА_16 , загальною площею 47,3 кв.м. (у стані від забудовника). Позивач сплатив повну вартість цієї квартири власним коштами у розмірі 1610259,20 гривень, які позивач отримав після продажу за ціною 1699959,00 гривень особистої квартири, розташованої по АДРЕСА_14 , яка належала позивачу на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради від 18.06.2008. У позові наведене пропозиції позивача поділу спільного сумісного майна, які також викладені у позовних вимогах.
20.06.2024 до суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача – адвоката Соболевої Г.В. надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій представник просить:
-встановити факт спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з квітня 2010 року до 24 вересня 2015 року;
-визначити наступне майно об?єктом спільної сумісної власності:
?квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;
?квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ;
?квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 ;
?транспортний засіб: легковий універсал-В, HYUNDAI, модель IX35, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , рік випуску 2013, реєстраційний номер: НОМЕР_2 ;
?транспортний засіб: загальний легковий універсал, HONDA, модель M-NV, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , колір білий, рік випуску 2022, реєстраційний номер: НОМЕР_4 ;
?пайовий майновий внесок у розмірі 1 437 678,00 (один мільйон чотириста тридцять сім тисяч шістсот сімдесят вісім гривень 00 копійок) гривень, сплачений згідно Договору асоційованого членства в споживчому товаристві N?5/53 від 12.10.2021р. укладеного із Споживчим Товариством «ГРАНДБУД» для забудови однокімнатної квартири будівельний АДРЕСА_6 , житловий будинок АДРЕСА_7 , загальною площею 54,8 кв.м. та відповідно на всі майнові права що виникають із Договору асоційованого членства в споживчому товаристві N?5/53 від 12.10.2021р. укладеного із Споживчим Товариством «ГРАНДБУД».
-визначити особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_8 ;
-поділити майно, що є об?єктом спільної сумісної власності наступним чином та визнати право власності, зокрема:
-за ОСОБА_1 та за ОСОБА_3 визнати право спільної сумісної власності по 1/2 частині земельної ділянки, кадастровий номер 5123782000:02:004:1373, площею 0,085 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 65013351237;
-за ОСОБА_1 :
?квартиру АДРЕСА_9 ;
?транспортний засіб: легковий універсал-В, HYUNDAI, модель IX35, ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 , об?єм двигуна 1998, колір коричневий, рік випуску 2013, реєстраційний номер: НОМЕР_2 ;
?пайовий майновий внесок у розмірі 1 437 678,00 (один мільйон чотириста тридцять сім тисяч шістсот сімдесят вісім гривень 00 копійок) гривень, сплачений згідно договору асоційованого членства в споживчому товаристві N?5/53 від 12.10.2021р. укладеного із Споживчим Товариством «ГРАНДБУД», (ЄДРПОУ: 39468655, місцезнаходження: м.Одеса, вул.Осипова,25) для забудови однокімнатної квартири будівельний АДРЕСА_6 , житловий будинок.
-за ОСОБА_3 :
?квартиру АДРЕСА_10 ;
?квартиру АДРЕСА_12 (двісті десять), розташовану за адресою: АДРЕСА_13 ;
?транспортний засіб: загальний легковий універсал, HONDA, модель M-NV, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , колір білий, рік випуску 2022, реєстраційний номер: НОМЕР_4 .
-припинити право спільної сумісної власності на наступні об?єкти:
?квартиру АДРЕСА_9 ;
?квартиру АДРЕСА_10 ;
?квартиру АДРЕСА_12 , розташовану за адресою: АДРЕСА_13 ;
?транспортний засіб: легковий універсал-В, HYUNDAI, модель IX35, ідентифікаційний номер: НОМЕР_6 , об?єм двигуна 1998, колір коричневий, рік випуску 2013, реєстраційний номер: НОМЕР_2 ;
?транспортний засіб: загальний легковий універсал, HONDA, модель M-NV, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , колір білий, рік випуску 2022, реєстраційний номер: НОМЕР_4 ;
?пайовий майновий внесок у розмірі 1 437 678,00 (один мільйон чотириста тридцять сім тисяч шістсот сімдесят вісім гривень 00 копійок) гривень, сплачений згідно Договору асоційованого членства в споживчому товаристві N?5/53 від 12.10.2021р. укладеного із Споживчим Товариством «ГРАНДБУД», (ЄДРПОУ: 39468655, місцезнаходження: м.Одеса, вул.Осипова,25) для забудови однокімнатної квартири будівельний АДРЕСА_6 , житловий будинок АДРЕСА_7 загальною площею 54,8 кв.м. та відповідно на всі майнові права що виникають із Договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 5/53 від 12.10.2021р. укладеного із Споживчим Товариством «ГРАНДБУД».
05.08.2024 на адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 , подана в її інтересах представником – адвокатом Лашкевич Д.В., до ОСОБА_1 про поділ спільно набутого майна подружжя, у якій заявлені такі вимоги:
- здійснити поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, наступним шляхом:
визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на:
?квартиру АДРЕСА_10 ;
?квартиру АДРЕСА_11 ;
?транспортний засіб: загальний легковий універсал, HONDA, модель M-NV, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , колір білий, рік випуску 2022, реєстраційний номер: НОМЕР_4 .
визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на:
?квартиру АДРЕСА_8 ;
?майновий пай у розмірі 1437678 згідно договору асоційованого членства № 5/53 від 12.10.2021, в розмірі 718839,00 гривень.
-відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 в частині:
?встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з квітня 2010 року до 24.09.2015;
?поділу нерухомого й рухомого майна, як набутого, згідно п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України, особисто ОСОБА_3 за власні особисті кошти до укладення 24.09.2015 шлюбу із первісним позивачем.
Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_3 категорично і абсолютно не визнає факт нібито сумісного проживання однією сім`єю з квітня 2010 року до 24.09.2015, оскільки вважає цю вимогу штучною з метою протиправного поділу особистого майна ОСОБА_6 , яке було набуте нею особисто до 24.09.2015 за свої особисті грошові кошти та частково за гроші рідного батька, який тривалий час працював за морськими контрактами, а саме:
•квартиру АДРЕСА_9 ;
• земельну ділянку, кадастровий номер 5123782000:02:004:1373, площею 0,085 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;
• транспортний засіб: легковий універсал-В, HYUNDAI, модель IX35, ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 , об?єм двигуна 1998, колір коричневий, рік випуску 2013, реєстраційний номер: НОМЕР_2 . Зазначає, що це майно не є спільно набутим під час шлюбу і не підлягає поділу в рамках майна поділу майна подружжя.
Позивач за зустрічним позовом зазначає, що у неї відсутні претензії щодо поділу спільного сумісного майна у вигляді земельних ділянок, що були вказані первісним позивачем. ОСОБА_3 вказує, що у вересні 2015 року вони з первісним позивачем дійшли згод створити родину і спільно проживати, у зв`язку з чим 24.09.2015 зареєстрували шлюб. Під час шлюбу сторонами було набуте спільне майно подружжя. Якщо первісний позивач відмовиться від намагань зідйснити поділ майна, набутого ОСОБА_3 до реєстрації шлюбу, вона готова погодитись на той варіант поділу спільно набутого майна подружжя, що запропонував ОСОБА_1 , але виключно в частині майна, придбаного після реєстрації шлюбу.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 23 лютого 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, визнання майна особистою власністю та зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільно набутого майна подружжя – задоволено частково.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що найбільш вірогідним є те, що у медичних документа, офомлених у пологовому будинку щодо породіллі, щодо новонародженої дитини, документах, що стосуються дошкільної освіти дитини, зазначалась фактична адреси проживання матері та дитини. 
ОСОБА_3 не надала суду доказів її фактичного проживання після народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьками та не надала обґрунтованих пояснень зазначення у вказаних документах фактичної адреси проживання по АДРЕСА_14 .
Показання допитаних у судовому засіданні свідків узгоджуються із наведеними письмовими доказами та у сукупності наведені доказі є належними, допустимим та достатніми для висновку про доведення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у період з квітня 2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У матеріалах справи відсутні докази, з яких можливо встановити факт проживання сторін однією сім`єю саме з квітня 2010 року. 
Тому позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю підлягають частковому задоволенню.
Зазначив, що відповідач за первісним позовом не спростував доводів позивача за первісним позовом щодо набуття ним квартири АДРЕСА_8 , за особисті кошти та не спростував наданих ним доказів.
Отже, спірне нерухоме майно, хоч і було зареєстроване за позивачем в період перебування у шлюбі з відповідачем, однак було набуте за особисті кошти позивача, які були ним сплачені за майно до моменту реєстрації шлюбу, що є підставою для визнання майна особистою приватною власністю позивача.
Вказав, що враховуючи, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 04.04.2011 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також в частині визнання квартири АДРЕСА_8 особистою приватною власністю ОСОБА_1 , слід вирішити питання про поділ майна, набутого сторонами у спільну сумісну власність під час спільного проживання однією сім`єю з 04.04.2011 до 23.09.2015 та у період зареєстрованого шлюбу з 24.09.2015, а саме:
- автомобіль марки Hyundai, модель IX35, номер шасі НОМЕР_5 , 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , набутий 29.03.2013 – середня ринкова вартість згідно довідки від 11.03.2021, 525188,00 гривень;
- автомобіль марки Honda, модель M-.NV, номер шасі НОМЕР_3 , 2022 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 , набутий 27.10.2022 - середня ринкова вартість згідно довідки від 11.03.2021, 817150,00 гривень;
- нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 476557451101, набуту 14.10.2014 – вартість згідно довідки регістр № 03/12від 12.03.2024 (а.с. 20), 2368852,00 гривень;
- нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 634687951101, набуту 06.11.2015 – вартість згідно довідки регістр № 03/12від 12.03.2024 (а.с. 20), 2962092,00 гривень;
- нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 449077951101, набуте 10.11.2015 – вартість згідно довідки регістр № 03/12від 12.03.2024 (а.с. 20), 2348395,00 гривень;
- майновий пай за договором асоційованого членства в споживчому товаристві № 5/53 від 12.10.2021, укладеним між Споживчим товариством «Грандбуд» (товариство) та ОСОБА_1 (пайовик), внесений у період з 12.10.2021 до 29.11.2021 – у розмірі 1437678,00 гривень.
Ринкова вартість зазначених об`єктів нерухомого майна визначена оцінювачем ОСОБА_8 , кваліфікаційне свідоцтво оцінювача № 8553 від 17.11.2012, довідка регістр № 03/12 від 12.03.2024; транспортних засобів – оцінювачем ОСОБА_9 , кваліфікаційне свідоцтво № 5456 від 27.10.2007, довідка від 11.03.2024. Сторони суду не надали доказів іншої ринкової вартості спірного майна, на проведенні судової експертизи з метою визначення ринкової вартості майна, не наполягали.
Суд враховує пояснення сторін, які зазначили, що автомобіль Hyundai, модель IX35, номер шасі НОМЕР_5 , 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 , а автомобіль марки Honda, модель M-NV, номер шасі НОМЕР_3 , 2022 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 . Кожна із сторін просить виділити у власність ОСОБА_3 автомобіль марки Honda.

Таким чином, автомобіль марки Honda, модель M-NV, номер шасі НОМЕР_3 , 2022 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 , підлягає виділенню ОСОБА_3 , автомобіль Hyundai, модель IX35, номер шасі НОМЕР_5 , 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 - ОСОБА_1 .
Кожна із сторін просила виділити у власність:
ОСОБА_3 :
- нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 634687951101, набуту 06.11.2015;
- нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 449077951101, набуте 10.11.2015;
ОСОБА_1 :
майнового паю за договором асоційованого членства в споживчому товаристві № 5/53 від 12.10.2021, укладеним між Споживчим товариством «Грандбуд» (товариство) та ОСОБА_1 (пайовик), внесений у період з 12.10.2021 до 29.11.2021 у розмірі 1437678,00 гривень;
Суд не вбачає підстав відмовляти у такому варіанті розподілу зазначеного майна.
Згідно наведеного варіанту розподілу у власність ОСОБА_3 виділено майно загальною вартістю - 6127637 гривень, у власність ОСОБА_1 виділено майно загальною вартістю – 1962866 гривень. З урахуванням презумпції рівності часток подружжя у праві спільної власності, суд вважає за можливе задовольнити позовну вимогу ОСОБА_1 про виділення у його власність також квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 476557451101.
Таким чином, за результатами розподілу спірного майна у власність ОСОБА_3 виділено майно загальною вартістю - 6127637 гривень, у власність ОСОБА_1 виділено майно загальною вартістю – 4331718 гривень.
Жодна із сторін не заявляє про компенсацію вартості об`єктів спільної сумісної власності, щодо яких слід вирішити питання про їх поділ між сторонами, у разі перевищення фактичного виділеного у власність однієї із сторін майна, 1/2 вартості цього майна. Таким чином, питання про компенсацію судом не вирішується.
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.02.2026 року в частині:
«Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з квітня 2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
- Визнання наступного майна об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 :
• квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 476557451101;
• транспортний засіб: легковий універсал-B, HYUNDAI, модель IX35, номер шасі (кузов): НОМЕР_10 , рік випуску 2013, об`єм двигуна 1998 см.куб., колір коричневий, реєстраційнийномер: НОМЕР_2 ;...
В порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на:
• квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомогомайна 476557451101;
• транспортний засіб: легковий універсал-В, HYUNDAI, модель IX35, номер шасі (кузов): НОМЕР_10 , рік випуску 2013, об`єм двигуна 1998 см.куб., колір коричневий, реєстраційнийномер: НОМЕР_11 ;...
Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на такі об`єкти:
• квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 476557451101;
• транспортний засіб: легковий універсал-B, HYUNDAI, модель IX35, номер шасі (кузов): НОМЕР_10 , рік випуску 2013, об`єм двигуна 1998 см.куб., колір коричневий, реєстраційний номер: BH7768EI....»
Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 в частині:
«Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з квітня 2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Визнання наступного майна об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 :
• квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 476557451101;
• транспортний засіб: легковий універсал-В, HYUNDAI, модель IX35, номер шасі (кузов): НОМЕР_10 , рік випуску 2013, об`єм двигуна 1998 см.куб., колір коричневий, реєстраційний номер: НОМЕР_2 ;...
В порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на :
• квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомогомайна 476557451101;
• транспортний засіб: легковий універсал-B, HYUNDAI, модель IX35, номер шасі (кузов): НОМЕР_12 , рік випуску 2013, об`єм двигуна 1998 см.куб., колір коричневий, реєстраційний номер: НОМЕР_11 ;...
Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на такі об`єкти:
• квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57,9 кв.м., реєстраційний номе роб`єкта нерухомого майна 476557451101;
• транспортний засіб: легковий універсал-В, HYUNDAI, модель IX35, номер шасі (кузов): НОМЕР_13 , рік випуску 2013, об`єм двигуна 1998 см.куб., колір коричневий, реєстраційний номер: НОМЕР_2 ...»
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно встановив факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з квітня 2011 року до 24 вересня 2015 року, оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження саме сімейних відносин, спільного побуту, спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, позивачем не надано.
Зазначає, що суд помилково поклав в основу рішення медичні документи щодо народження дитини, історію розвитку дитини, лист дитячого садка та спільні фотографії, які самі по собі можуть підтверджувати лише факт народження спільної дитини, спілкування сторін або зазначення певної адреси в окремих документах, однак не доводять постійного спільного проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства.
Також посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, які підтверджують її проживання у спірний період за іншою адресою по АДРЕСА_17 , разом із батьками та донькою, зокрема даним про реєстрацію, актам про проживання, банківським випискам щодо оплати комунальних послуг та відповіді Департаменту надання адміністративних послуг.
У зв`язку з цим скаржник вважає помилковим висновок суду про віднесення квартири АДРЕСА_9 та автомобіля HYUNDAI IX35 до спільної сумісної власності сторін, оскільки це майно було набуте ОСОБА_3 до реєстрації шлюбу та, на її думку, є її особистою приватною власністю відповідно до пункту 1 частини 1 статті 57 СК України.
Крім того, представник скаржника вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував правові висновки Верховного Суду, оскільки сам факт близьких стосунків, народження спільної дитини, окремі фотографії чи зазначення адреси в документах не є достатніми для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу без доведення сукупності ознак, притаманних подружжю.
Щодо явки сторін.
Сторони були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, в судове засідання з`явились та надали суду свої пояснення. 
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, представників та сторони, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_7 та ОСОБА_3 народилась донька ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_14 , виданого 24.04.2011 Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції.
29.03.2013 за ОСОБА_3 зареєстровано автомобіль марки Hyundai, модель IX35, номер шасі НОМЕР_5 , 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 .
14.10.2014 за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 476557451101, що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.10.2014, індексний номер 28091171 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 28091332 від 14.10.2014.
24.09.2015 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, про що 24.09.2015 складено актовий запис № 2441.
06.11.2015 за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 634687951101, що підтверджується копіями договору купівлі-продажу від 06.11.2015 укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Осінцевою В.М., та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 47091801 від 06.11.2015.
10.11.2015 за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 449077951101, що підтверджується копіями договору купівлі-продажу від 10.11.2015 укладеного між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Осінцевою В.М., та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 47290475 від 10.11.2015.
12.10.2021 між Споживчим товариством «Грандбуд» (товариство) та ОСОБА_1 (пайовик) укладено договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 5/53, відповідно до п. 1.1. якого товариство приймає пайовика в асоційовані члени товариства, пайовик при підписанні цього договору ознайомився з положеннями статуту та згоден їх реалізувати.
Згідно п. 1.2. договору пайовик зобов`язується прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань товариства шляхом внесення в повному обсязі своєї частки в товариство, з метою забезпечення товариством будівництва будинку за рахунок внесеного пайовиком паю, а також прийняти на себе в розмірі цільового внеску як частини витрат, пов`язаних з утриманням товариства і реалізацією статутних цілей і завдань, на умовах цього договору, а товариство зобов`язується забезпечити будівництво будинку, і після здачі будинку в експлуатацію передати пайовику об`єкт за умови виконання пайовиком зобов`язань за цим договором.
Пунктом 2.1. договору визначено, що пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим договором, зобов`язується внести частку в розмірі, еквівалентному 72610,00 доларів США, що на момент укладення договору становить 1916904,00 гривень виходячи з комерційного курсу «середній продаж» долара США.
У матеріалах справи наявні копії квитанцій до прибуткового касового ордеру, виданих Споживчим товариством «Грандбуд» за період з 12.10.2021 до 29.11.2021 про прийняття від ОСОБА_1 за договором № 5/53 від 12.10.2021 грошових коштів у загальній сумі 1437678,00 гривень.
У додатку № 1 до договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 5/53 від 12.10.2021 визначена специфікація об`єкта: місцезнаходження будинку – АДРЕСА_18 , житловий будинок – 5, поверх – 7, будівельний номер квартири – 53, загальна площа квартири – 54,8 кв.м., кількість кімнат – 1.
27.10.2022 ОСОБА_3 зареєстровано автомобіль марки Honda, модель M-.NV, номер шасі НОМЕР_3 , 2022 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_15 .
10.11.2023 за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_19 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 52485245, що підтверджується копіями договору передачі (відступлення) майнових прав № 19/03/21-КАР/5.4 від 19.03.2021, укладеного між Приватним технічних підприємством «Гефест» та ОСОБА_5 , договором про внесення змін від 08.10.2021 до договору передачі (відступлення) майнових прав № 19/03/21-КАР/5.4 від 19.03.2021, укладеним між між Приватним технічних підприємством «Гефест», ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , витягу з Державного реєстру речових прав індексний номер 353985102 від 10.11.2023.
Докази розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем суду не надані. Обставина розірвання шлюбу 05.09.2024 сторонами не заперечується.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Засади шлюбу, а також особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, визначаються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України).
Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч. 2 ст. 3 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 23 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
За положеннями ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).
Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
За загальним правилом, встановленим нормами ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ майна у судовому або у позасудовому порядку.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст. 71 СК України).
Крім того, право спільної сумісної власності регламентується нормами ст. ст. 368-372 Цивільного кодексу України (надалі по тексту ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ч. 2 ст. 74 СК України).
Згідно п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18, вбачається, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2023 року у справі № 758/3352/18, провадження № 61-10007св22, постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.
У постанові Верховного Суду від 03.04.2020 (справа № 286/1537/16-ц, провадження № 61-48770св18) зазначається, що судами враховано, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.
Вказане узгоджується також із позицією Верховного Суду у постанові від 09.07.2021 (справа № 161/8116/19, провадження № 61-22259св19).
Згідно постанови Верховного Суду від 22.01.2020 (справа № 711/2302/18, провадження № 61-13953св19) якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Вирішуючи питання доведеності чи недоведеності факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суд виходив з наступного.
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00043924533 10.07.2007 було складено актовий запис № 2 про розірвання шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_13 , підстава - рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.03.2006.
Докази перебування у іншому шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з квітня 2010 року до 24 вересня 2015 року у матеріалах справи відсутні.
На підтвердження обставини проживання однією сім`єю позивача та відповідача до реєстрації шлюбу позивач надав:
-копію першої сторінки обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні форми № 113/о, оформленої у Комунальній установі «Пологовий будинок № 2» щодо породіллі ОСОБА_3 , дата пологів: 04.04.2011, у якій зазначена місце проживання породіллі – АДРЕСА_14 ;
-копію першої сторінки історії розвитку дитини форми №112/о, оформленої щодо ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій місце проживання дитини зазначене – АДРЕСА_14 ;
-лист Одеського закладу дошкільної освіти «Ясла-садок № 75» вих. № 25 від 28.05.2024, з якого вбачається, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала у Одеському закладі дошкільної освіти «Ясла-садок № 75» у період з вересня 2013 року по серпень 2017 року включно, згідно обілкових даних закладу дошкільної освіти місце проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вказане за адресою: АДРЕСА_14 ;
-спільні фотографії позивача та відповідача вдвох, разом із немовлям, за сімейним столом;
-показаннями допитаних у якості свідків ОСОБА_15 – вихователя Одеського закладу дошкільної освіти «Ясла-садок № 75», яка підтвердила, що у документації адреса дитини ОСОБА_16 була зазначена по АДРЕСА_20 , частіше дитину у дошкільний заклад приводив тато, дитина розповідала де живе і що їздила у гості до бабусі і дідуся; ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 – сусідів, які підтвердили, що сторони проживало разом у будинку АДРЕСА_20 до народження дитини, надали покази щодо місця паркування їх автомобілів, щодо дитячого візочка, з яким відповідач гуляла після народження дитини.
ОСОБА_3 не заперечувала факт зазначення у медичній документації у пологовому будинку, у дитячій амбулаторії, у дошкільному навчальному закладі фактичного місця проживання її та дитини ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_14 , однак, пояснила, що така адреса зазначалась для зручності, а фактично вона проживала на АДРЕСА_17 з батьками.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц виклала наступна правову позицію: « Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).»
У постанові від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 Верховний Суд зазначив: «Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).»
У рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Найбільш вірогідним є те, що у медичних документа, офомлених у пологовому будинку щодо породіллі, щодо новонародженої дитини, документах, що стосуються дошкільної освіти дитини, зазначалась фактична адреси проживання матері та дитини. ОСОБА_3 не надала суду доказів її фактичного проживання після народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьками та не надала обгрунтованих пояснень зазначення у вказаних документах фактичної адреси проживання по АДРЕСА_14 .
Показання допитаних у судовому засіданні свідків узгоджуються із наведеними письмовими доказами та у сукупності наведені доказі є належними, допустимим та достатніми для висновку про доведення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у період з квітня 2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У матеріалах справи відсутні докази, з яких можливо встановити факт проживання сторін однією сім`єю саме з квітня 2010 року. Тому позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю підлягають частковому задоволенню.
Суд критично оцінює надані відповідачем за первісним позовом акти про встановлення факту проживання особи за місцем реєстрації від 10.01.2024, складені за участі ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , а також надані позивачем за первісним позовом заяви ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , оскільки суд не мав можливості безпосередньо заслухати пояснення цих осіб щодо обставин проживання ОСОБА_3 за певною адресою та з певними особами.
Щодо наданого ОСОБА_3 акта обстеження квартири АДРЕСА_21 від 31.05.2010, у якому зазначено, що він складений за участі мешканця квартири АДРЕСА_21 ОСОБА_3 , то він не спростовує факту проживання сторін однією сім`єю з квітня 2011 року.
Суд відхиляє посилання представника відповідача за первісним позовом на договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 28.12.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Диким С.П., як на доказ фактичного проживання ОСОБА_3 разом із батьками станом на момент укладення цього договору, оскільки під час посвідчення правочину нотаріус не перевіряє фактичне місце проживання сторони правочину.
Факт здійснення трьох оплат у період з 28.08.2012 до 16.09.2013 за газопостачання по АДРЕСА_22 не може бути свідченням фактичного проживання відповідача за зустрічним позовом за вказаною адресою. Суд враховую, що у наданій відповідачем за первісним позовом банківській виписці також міститься інформація про платіж за газопостачання по АДРЕСА_23 . Однак, факт здійснення відповідачем декількох оплат за житлово-комунальні послуги за певними адресами не може бути належним та достатнім доказом фактичного проживання відповідача за цими адресами та не спростовує докази, надані позивачем за первісним позовом.
Щодо позовної вимоги про визнання квартири АДРЕСА_8 особистою приватною власністю ОСОБА_1 
10.11.2023 за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_19 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 52485245.
З витягу з Державного реєстру речових прав індексний номер 353985102 від 10.11.2023 вбачається, що для державної реєстрації були подані такі документи: Технічний паспорт (Витяг з ЄДЕССБ), серія та номер: TI01:0949-6321-8389-5302, виданий 08.11.2023, видавник: ЄДЕССБ, Документ отримано з ЄДЕССБ; документ, що підтверджує наявність факту виконання умов правочину, довідка з переліку інвесторів, серія та номер: 13-14/09, виданий 14.09.2023, видавник: ПТП "Гефест"; документ, що підтверджує наявність факту виконання умов правочину, довідка про сплату грошових коштів, серія та номер: 12-14/09, виданий 14.09.2023, видавник: ПТП "Гефест"; акт приймання-передачі, серія та номер: б/н, виданий 14.09.2023, видавник: ПТП "Гефест"/ ОСОБА_1 ; інший тип договору, договір про внесення змін, серія та номер: б/н, виданий 08.10.2021, видавник: ПТП "Гефест"/ ОСОБА_5 / ОСОБА_1 ; інший тип договору, договір передачі (відступлення) майнових прав, серія та номер: 19/03/21-КАР/5.4, виданий 19.03.2021, видавник: ПТП "Гефест"/ ОСОБА_5 .
З договору передачі (відступлення) майнових прав № 19/03/21-КАР/5.4 від 19.03.2021, укладеного між Приватним технічних підприємством «Гефест» (відчужувач) та ОСОБА_5 (набувач) вбачається, що об`єктом капітального будівництва є багатоповерховий житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою (будівельною): АДРЕСА_24 .
Пунктом 4.1. договору визначено, що договірна ціна майнових прав, яку набувач зобов`язаний сплатити відчужувачу у порядку, визначеному цим договором, складає суму у національній валюті України, еквіваленту 60544 долари США 00 центів. (…) За взаємно оцінкою сторін на момент укладення цього договору ціна майнових прав у національній валюті України дорівнює 1711578 гривень 88 коп.
08.10.2021 між Приватним технічних підприємством «Гефест» (відчужувач), ОСОБА_5 (набувач) та ОСОБА_1 (новий набувач) укладено договір про внесення змін від 08.10.2021 до договору передачі (відступлення) майнових прав № 19/03/21-КАР/5.4 від 19.03.2021 у пункті 1 якого зазначено: враховуючи що набувач відступив (у підтвердження чого надає відчужувачу заяву) на користь нового набувача майнові права, підставою виникнення яких є договір передачі (відступлення) майнових прав № 19/03/21-КАР/5.4 від 19.03.2021, новий набувач набуває всі права за договором передачі (відступлення) майнових прав та на нового набувача одночасно поклалися всі обов`язки набувача, які передбачені договором передачі (відступлення) майнових прав.
До укладення ОСОБА_1 зазначеної додаткової угоди, 19.08.2021 ним була відчужена квартира АДРЕСА_25 за ціною 1699959 гривень 00 коп., що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 19.08.2021, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_28 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В.
Верховний Суд України у постанові від 16.12.2015 у справі № 6-2641цс15 дійшов такого висновку: «належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:
1) час набуття майна;
2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.»
Верховний Суд у постанові від 22.01.2020 у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19) виклав таку правову позицію: «Конструкція норми статті 22 КпШС України та статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Отже, спірне нерухоме майно, хоч і було зареєстроване за позивачем в період перебування у шлюбі з відповідачем, однак було набуте за особисті кошти позивача, які були ним сплачені за майно до моменту реєстрації шлюбу, що є підставою для визнання майна особистою приватною власністю позивача.
Відповідач за первісним позовом не спростував доводів позивача за первісним позовом щодо набуття ним квартири АДРЕСА_8 , за особисті кошти та не спростував наданих ним доказів.
За таких обставин, у цій частині позовні вимоги первісного позивача підлягають задоволенню.
Щодо розподілу майна, набутого сторонами у спільну сумісну власність
Враховуючи, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 04.04.2011 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також в частині визнання квартири АДРЕСА_8 особистою приватною власністю ОСОБА_1 , слід вирішити питання про поділ майна, набутого сторонами у спільну сумісну власність під час спільного проживання однією сім`єю з 04.04.2011 до 23.09.2015 та у період зареєстрованого шлюбу з 24.09.2015, а саме:
- автомобіль марки Hyundai, модель IX35, номер шасі НОМЕР_5 , 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , набутий 29.03.2013 – середня ринкова вартість згідно довідки від 11.03.2021, 525188,00 гривень;
- автомобіль марки Honda, модель M-.NV, номер шасі НОМЕР_3 , 2022 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 , набутий 27.10.2022 - середня ринкова вартість згідно довідки від 11.03.2021, 817150,00 гривень;
- нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 476557451101, набуту 14.10.2014 – вартість згідно довідки регістр № 03/12від 12.03.2024 (а.с. 20), 2368852,00 гривень;
- нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 634687951101, набуту 06.11.2015 – вартість згідно довідки регістр № 03/12від 12.03.2024 (а.с. 20), 2962092,00 гривень;
- нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 449077951101, набуте 10.11.2015 – вартість згідно довідки регістр № 03/12від 12.03.2024 (а.с. 20), 2348395,00 гривень;
- майновий пай за договором асоційованого членства в споживчому товаристві № 5/53 від 12.10.2021, укладеним між Споживчим товариством «Грандбуд» (товариство) та ОСОБА_1 (пайовик), внесений у період з 12.10.2021 до 29.11.2021 – у розмірі 1437678,00 гривень.
Ринкова вартість зазначених об`єктів нерухомого майна визначена оцінювачем ОСОБА_8 , кваліфікаційне свідоцтво оцінювача № 8553 від 17.11.2012, довідка регістр № 03/12 від 12.03.2024; транспортних засобів – оцінювачем ОСОБА_9 , кваліфікаційне свідоцтво № 5456 від 27.10.2007, довідка від 11.03.2024. Сторони суду не надали доказів іншої ринкової вартості спірного майна, на проведенні судової експертизи з метою визначення ринкової вартості майна, не наполягали.
Суд враховує пояснення сторін, які зазначили, що автомобіль Hyundai, модель IX35, номер шасі НОМЕР_5 , 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 , а автомобіль марки Honda, модель M-NV, номер шасі НОМЕР_3 , 2022 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 . Кожна із сторін просить виділити у власність ОСОБА_3 автомобіль марки Honda.
Таким чином, автомобіль марки Honda, модель M-NV, номер шасі НОМЕР_3 , 2022 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 , підлягає виділенню ОСОБА_3 , автомобіль Hyundai, модель IX35, номер шасі НОМЕР_5 , 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 - ОСОБА_1 .
Кожна із сторін просила виділити у власність:
ОСОБА_3 :
- нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 634687951101, набуту 06.11.2015;
- нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 449077951101, набуте 10.11.2015;
ОСОБА_1 :
майнового паю за договором асоційованого членства в споживчому товаристві № 5/53 від 12.10.2021, укладеним між Споживчим товариством «Грандбуд» (товариство) та ОСОБА_1 (пайовик), внесений у період з 12.10.2021 до 29.11.2021 у розмірі 1437678,00 гривень;
Суд не вбачає підстав відмовляти у такому варіанті розподілу зазначеного майна.
Згідно наведеного варіанту розподілу у власність ОСОБА_3 виділено майно загальною вартістю - 6127637 гривень, у власність ОСОБА_1 виділено майно загальною вартістю – 1962866 гривень. З урахуванням презумпції рівності часток подружжя у праві спільної власності, суд вважає за можливе задовольнити позовну вимогу ОСОБА_1 про виділення у його власність також квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 476557451101.
Таким чином, за результатами розподілу спірного майна у власність ОСОБА_3 виділено майно загальною вартістю - 6127637 гривень, у власність ОСОБА_1 виділено майно загальною вартістю – 4331718 гривень.
Жодна із сторін не заявляє про компенсацію вартості об`єктів спільної сумісної власності, щодо яких слід вирішити питання про їх поділ між сторонами, у разі перевищення фактичного виділеного у власність однієї із сторін майна, 1/2 вартості цього майна. Таким чином, питання про компенсацію судом не вирішується.
Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що скаржником не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_3 не оскаржує рішення суду першої інстанції в цілому, а не погоджується з ним лише у частині встановлення факту спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з квітня 2011 року до 24 вересня 2015 року, а також у похідній частині щодо визнання квартири АДРЕСА_9 та автомобіля HYUNDAI IX35 об`єктами спільної сумісної власності сторін, їх поділу та припинення права спільної сумісної власності на ці об`єкти.
В іншій частині рішення суду першої інстанції апелянтом фактично не оскаржується, у зв`язку із чим апеляційний перегляд здійснюється саме в межах наведених доводів.
Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки..
Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.
За змістом наведеної норми, для визнання майна спільною сумісною власністю осіб, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, суд має встановити не лише факт набуття майна у певний період, а й факт існування між чоловіком та жінкою усталених сімейних відносин, притаманних подружжю, зокрема спільного проживання, спільного побуту, взаємної підтримки, спільної участі у вихованні дитини, сприйняття сторонами та оточуючими їх як сім`ї.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив із того, що самі по собі близькі стосунки чоловіка та жінки або народження спільної дитини не є безумовною підставою для застосування статті 74 СК України. 
Водночас такі обставини у сукупності з іншими доказами можуть підтверджувати існування між сторонами саме сімейних відносин, а не лише особистих взаємин.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 надано достатню сукупність належних, допустимих та взаємопов`язаних доказів на підтвердження факту проживання зі ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з квітня 2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно встановив факт спільного проживання сторін однією сім`єю, є необґрунтованими та зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції вже надав належну правову оцінку.
Суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що у сторін ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася спільна донька ОСОБА_29 , після народження якої в медичних документах та документах закладу дошкільної освіти неодноразово зазначалася фактична адреса проживання дитини та матері: АДРЕСА_14 , тобто адреса квартири, яка належала ОСОБА_1 .
Судом першої інстанції встановлено, що у період, який має значення для правильного вирішення спору, сторони не перебували в інших зареєстрованих шлюбах, мали спільну дитину, народжену ІНФОРМАЦІЯ_6 , підтримували сталі сімейні відносини, проживали спільно, вели спільний побут, спільно брали участь у вихованні дитини, а 24 вересня 2015 року зареєстрували шлюб. 
Подальша реєстрація шлюбу не є самостійним доказом існування фактичних шлюбних відносин у попередній період, проте у сукупності з іншими доказами підтверджує сталість, тривалість та сімейний характер відносин сторін.
На підтвердження спільного проживання сторін судом першої інстанції обґрунтовано враховано обмінну карту пологового будинку щодо ОСОБА_3 , історію розвитку дитини, документи закладу дошкільної освіти, у яких адресою проживання матері та дитини зазначалася адреса квартири ОСОБА_1 по АДРЕСА_14 . 
Такі документи складалися не для цілей цього спору, а у звичайному порядку діяльності медичних та освітніх установ, у зв`язку з чим суд першої інстанції мав підстави надати їм доказове значення.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що зазначені документи підтверджують лише формальне зазначення адреси, а не факт спільного проживання однією сім`єю, оскільки самі по собі ці документи дійсно не є вичерпним доказом існування фактичних шлюбних відносин, однак суд першої інстанції не поклав їх в основу рішення ізольовано, а вони були оцінені разом з іншими доказами, зокрема показаннями свідків, фотоматеріалами, фактом народження та спільного виховання дитини, а також подальшою державною реєстрацією шлюбу сторін.
Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні письмові докази спільного бюджету, спільних витрат, придбання продуктів харчування, оплати комунальних послуг чи інших побутових витрат, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Норми статті 74 СК України не встановлюють виключного переліку доказів, якими може підтверджуватися проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Закон не вимагає, щоб кожна обставина сімейного побуту підтверджувалася лише письмовими фінансовими документами. 
Факт існування сімейних відносин може підтверджуватися будь-якими належними та допустимими доказами, у тому числі письмовими доказами, показаннями свідків, фотоматеріалами, документами установ, поведінкою сторін та іншими обставинами, які у своїй сукупності дають підстави для висновку про існування між сторонами усталених відносин, притаманних подружжю.
Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не мав права враховувати показання свідків, є помилковим. 
ЦПК України не містить заборони на підтвердження обставин спільного проживання однією сім`єю показаннями свідків. 
Навпаки, з огляду на специфіку таких правовідносин, які часто не оформлюються письмово, показання осіб, які безпосередньо сприймали поведінку сторін, їх спільне проживання, побут, виховання дитини та сприйняття їх як сім`ї, є належними доказами у розумінні статті 77 ЦПК України.

Суд першої інстанції допитав свідків, надав оцінку їхнім показанням у сукупності з іншими матеріалами справи та дійшов обґрунтованого висновку, що ці показання узгоджуються між собою та з письмовими доказами. 
Апеляційна скарга не містить переконливих доводів, які б свідчили про недопустимість цих показань або про те, що суд першої інстанції спотворив їх зміст.
Колегія суддів також не приймає доводи апеляційної скарги про те, що наявність у ОСОБА_3 іншої адреси реєстрації або проживання за адресою батьків виключає можливість встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_1 .
Реєстрація місця проживання особи або збереження зв`язку з житлом батьків не є безумовним доказом відсутності сімейних відносин з іншою особою. 
Сімейні правовідносини оцінюються не лише за формальними відомостями про реєстрацію місця проживання, а за фактичними обставинами поведінки сторін, їх побуту, взаємних прав та обов`язків. 
Наявність у ОСОБА_3 документального зв`язку з іншим житлом сама по собі не спростовує встановленого судом факту проживання сторін однією сім`єю, оскільки не виключає можливості фактичного проживання з ОСОБА_1 та ведення з ним спільного побуту.
Доводи апеляційної скарги про сплату ОСОБА_3 комунальних платежів за іншою адресою також не є достатніми для спростування висновків суду першої інстанції, так як сплата комунальних платежів за житло, пов`язане з особою або її батьками, може свідчити про участь у витратах щодо такого майна, однак не доводить відсутності спільного проживання сторін за іншою адресою, тим більше з урахуванням інших доказів, які суд першої інстанції визнав більш переконливими у їх сукупності.
Колегія суддів враховує, що предметом доказування у цій справі була не лише конкретна адреса проживання сторін у певний день, а наявність між ними усталених відносин, притаманних подружжю. 
Тому окремі документи, на які посилається скаржник, не можуть оцінюватися відокремлено від усієї сукупності доказів, зокрема від факту народження спільної дитини, її виховання обома батьками, відомостей медичних та освітніх установ, показань свідків і подальшої реєстрації шлюбу.
Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про те, що спільні фотографії не містять дат, часу та місця їх створення, оскільки фотографії не були єдиним і вирішальним доказом у справі, однак у сукупності з іншими доказами вони підтверджують характер відносин сторін, їх спільне сімейне дозвілля, спільне перебування з дитиною та сприйняття ними себе як сім`ї. 
Відсутність на фотографіях технічних даних про дату та місце зйомки не позбавляє їх доказового значення, а лише впливає на обсяг оцінки такого доказу, що й було враховано судом першої інстанції.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про те, що народження спільної дитини не підтверджує факту проживання сторін однією сім`єю. 
Дійсно, сам по собі факт народження дитини не є безумовною підставою для застосування статті 74 СК України. 
Водночас у цій справі суд першої інстанції не обмежився лише встановленням факту народження дитини, а суд оцінив цю обставину разом із доказами спільного проживання, спільного побуту, участі сторін у вихованні дитини, показаннями свідків, документами медичного та дошкільного закладів, що у сукупності підтверджує сімейний характер відносин сторін у спірний період.
Доводи апеляційної скарги про те, що квартира АДРЕСА_26 та автомобіль HYUNDAI були придбані ОСОБА_3 до державної реєстрації шлюбу, самі по собі не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що для визначення правового режиму спірного майна має значення не лише дата державної реєстрації шлюбу, а й встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу на час набуття такого майна. Оскільки суд дійшов обґрунтованого висновку, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з квітня 2011 року до 24 вересня 2015 року, майно, набуте у цей період, підпадає під правовий режим, визначений статтею 74 СК України.
З матеріалів справи вбачається, що автомобіль HYUNDAI IX35 був придбаний 29 березня 2013 року, а квартира №165 14 жовтня 2014 року, тобто у період, який суд першої інстанції обґрунтовано визнав періодом проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 
Тому висновок суду першої інстанції про поширення на це майно режиму спільної сумісної власності відповідає положенням статті 74 СК України.
Посилання скаржника на пункт 1 частини 1статті 57 СК України є безпідставним, оскільки ця норма визначає правовий режим майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, однак не виключає застосування статті 74 СК України у випадку, якщо до державної реєстрації шлюбу чоловік і жінка вже проживали однією сім`єю, не перебували в інших шлюбах, а майно було набуте саме у період таких фактичних шлюбних відносин.
Доводи про придбання спірної квартири та автомобіля за її особисті кошти також не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Відповідно до загальних засад доказування, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.
Для спростування режиму спільної сумісної власності недостатньо лише послатися на те, що майно було оформлене на одного з учасників фактичних шлюбних відносин або що кошти були особистими.
Особа, яка стверджує про особистий характер коштів, має надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази походження таких коштів, їх відокремленості від спільного бюджету сторін та використання саме цих коштів для набуття конкретного майна.
Суд першої інстанції, оцінивши надані сторонами докази, дійшов висновку, що ОСОБА_3 не довела належними та достатніми доказами особистий характер коштів, за які були набуті квартира АДРЕСА_26 та автомобіль HYUNDAI, а також не спростувала презумпцію спільності майна, набутого сторонами у період проживання однією сім`єю. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком.
З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньої аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії"). 
Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.
Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення первісних та зустрічних позовних вимог.
Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу адвоката Лашкевича Дмитра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 23 лютого 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя       В.В. Кострицький

Судді         М.В. Назарова

В.А. Коновалова