ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ
(додаткове)
"09" червня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/71/24	

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,
розглянувши заяву (вх. № 2-1060/26 від 27.05.2026) представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІНТРО ЕКСПО 2024» про ухвалення додаткового рішення у справі № 916/71/24
за позовом керівника Чорноморської окружної прокуратури (68004, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. В. Шума, 9/102Н)
в інтересах держави в особі:
1) Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (01135, м. Київ, проспект Берестейський, 14; код ЄДРПОУ 37472062),
2) Південного офісу Держаудитслужби (65012, Одеська обл., м. Одеса, вул. Канатна, 83; 40477150)
до відповідачів:
1) Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6; код ЄДРПОУ 01125672),
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІНТРО ЕКСПО 2024» (04119, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 13; код ЄДРПОУ 37840186),
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (65012, Одеська обл., м. Одеса, вул. Канатна, 83; код ЄДРПОУ 20992104),
про визнання недійсним договору та стягнення 3 337 433,28 грн;
ВСТАНОВИВ:
У провадженні господарського суду перебувала справа № 916/71/24 за позовом керівника Чорноморської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Південного офісу Держаудитслужби до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІНТРО ЕКСПО 2024» (далі - відповідач-2, Товариство), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів - Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним договору та стягнення 3 337 433,28 грн.
Рішенням від 25.05.2026 у задоволенні позову відмовлено та скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.01.2024 у справі № 916/71/24.
27.05.2026 представник відповідача-2 подав до суду заяву, в якій просить суд ухвалити додаткове рішення про стягнення з Чорноморської окружної прокуратури на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІНТРО ЕКСПО 2024» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 88 087,50 грн.
В обґрунтування заяви представник відповідача-2 покликається на понесення Товариством при розгляді даної справи витрат на професійну правничу допомогу на суму 88 087,50 грн, що, як він зазначає, підтверджується договором про надання правової допомоги № 2402 від 11.01.2024 з додатковою угодою № 1 від 11.01.2024, рахунком № 3 від 11.01.2024 на суму 88 087,50 грн, платіжними інструкціями № 61 від 11.01.2024 на суму 15 000,00 грн, № 62 від 11.01.2024 на суму 30 000,00 грн та № 63 від 11.01.2024 на суму 43 087,50 грн, звітом про надані послуги від 15.05.2024, актом виконаних робіт (наданих послуг) № 150524/1 від 15.05.2024, а також договором про надання адвокатських послуг від 12.01.2024.
Ухвалою від 28.05.2026 прийнято до розгляду заяву представника відповідача-2 про ухвалення додаткового рішення, розгляд заяви постановлено здійснювати без повідомлення учасників справи, запропоновано керівнику Чорноморської окружної прокуратури до 04.06.2026 надати до суду заяву із письмовими поясненнями та/або запереченнями проти заяви про ухвалення додаткового рішення.
29.05.2026 від прокурора надійшла заява із запереченнями, в якій він просить відмовити у задоволенні заяви представника відповідача-2 про стягнення з Чорноморської окружної прокуратури витрат на професійну правничу допомогу.
Заперечення прокурора проти заяви про ухвалення додаткового рішення мотивовані відсутністю у відзиві на позовну заяву вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу, непогодження між адвокатом та відповідачем-2 погодинної вартості адвокатських послуг, невідповідністю заявлених витрат критеріям необхідності, співмірності, розумності та справедливості.
Розглянувши заяву представника відповідача-2 про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов наступних висновків.
Насамперед суд враховує, що положення статей 123, 129 ГПК України визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на засаді обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом.
За змістом статей 42, 46, 53, 56 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, набуває статусу сторони у справі - позивача лише у випадках, передбачених процесуальним законом, однак у разі відкриття провадження у справі за поданим ним позовом він має ті ж права та обов`язки, що їх має позивач, за винятком права укладати мирову угоду.
Звертаючись із позовом в інтересах держави, прокурор є суб`єктом сплати судового збору та самостійно здійснює права та виконує обов`язки, пов`язані з розподілом судових витрат.
Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 923/199/21.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
Частинами 1-3 ст. 221 ГПК України унормовано, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 3 цієї ж статті суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За ч.ч. 1, 2 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Застосування відповідних положень статті 124 ГПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин кожної справи, а також інших чинників. При цьому аналіз частини 2 статті 124 ГПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (постанови Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 910/3419/20, від 20.07.2021 у справі № 914/2531/19).
За приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача-2, посилаючись на положення договору про надання правової допомоги № 2402 від 11.01.2024 з додатковою угодою № 1 від 11.01.2024, указав, що вартість послуг з правової допомоги становить гривневий еквівалент 2250,00 дол. США по курсу НБУ на дату оплати, яку Товариство здійснило у повному обсязі. До того ж, відзив містить зазначення про те, що додаткові докази понесення витрат на правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення. У судовому засіданні, яке відбулось 06.05.2026, представник відповідача-2 також заявив про намір подати докази понесення Товариством витрат на правничу допомогу в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України. Прохальна частина відзиву містить вимогу про покладення понесених відповідачем-2 судових витрат на позивачів.
За таких обставин, доводи прокурора про порушення відповідачем-2 порядку надання попереднього розрахунку суми судових витрат та порядку їх заявлення до стягнення за результатами розгляду справи суд відхиляє.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази понесення відповідачем-2 судових витрат на правничу допомогу, суд встановив, що 11.01.2024 між Товариством (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «А.С.А. ГРУП» укладено договір про надання правової допомоги № 2402 (далі - договір № 2402), відповідно до якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання зобов`язується надати правову допомогу клієнту, для чого адвокатське об`єднання буде здійснювати захист, представництво інтересів клієнта або надавати інші види правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені цим договором, додатковими угодами, а клієнт зобов`язується сплатити адвокатському об`єднанню гонорар за надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Того ж дня адвокатське об`єднання та клієнт уклали додаткову угоду № 1 до договору № 2402, якою узгодили надання адвокатським об`єднанням правової допомоги щодо юридичного супроводження судового процесу в Господарському суді Одеської області у справі № 916/71/24 за позовом Чорноморської окружної прокуратури в інтересах Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України та Південного офісу Держаудитслужби до ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», ТОВ «Торговий дім «Ватра-Південний регіон», третя особа - Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України щодо визнання недійсними рішення тендерного комітету, договору на закупівлю товарів № 20/95-Т від 23.07.2020 як таких, що суперечать інтересам держави та суспільства та застосування наслідків недійсності, що включає:
- формування правової позиції та стратегії захисту;
- підготовку та подання до суду відзиву на позовну заяву;
- підготовку та подання заперечень на відповідь на відзив;
- підготовку заперечень на заяву про забезпечення позову, а також супроводження апеляційного оскарження забезпечення позову;
- підготовку та подання процесуальних документів (заяви, клопотання);
- підготовку та подання письмових пояснень;
- участь у судових засіданнях (в режимі відеоконференції);
- контроль процесуальних строків;
- підготовку та подання клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу.
На виконання п. 2.8 договору № 2402, укладеного між адвокатським об`єднанням та клієнтом, для представлення інтересів відповідача-2 у даній справі було залучено адвоката Письменну Н. В., з якою адвокатське об`єднання уклало договір про надання адвокатських послуг від 12.01.2024.
Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 1 від 11.01.2024 до договору № 2402, за надання правничої допомоги клієнт сплачує винагороду у розмірі гривневого еквіваленту 2250 доларів США за середнім курсом продажу, що публікується на ресурсі minfin.com.ua на дату виставлення рахунку.
Адвокатське об`єднання виставило клієнту рахунок на оплату правничої допомоги № 3 від 11.01.2024 на суму 88 087,50 грн.
11.01.2024 клієнт сплатив на користь адвокатського об`єднання 88 087,50 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №№ 61, 62 та 63 від 11.01.2024.
15.05.2024 адвокатське об`єднання оформило звіт про надані послуги відповідно до додаткової угоди № 1 від 11.01.2024 до договору № 2402, в якому міститься перелік наданих клієнту адвокатських послуг та час, витрачений на їх надання.
15.05.2024 адвокатське об`єднання та клієнт підписали акт виконаних робіт (наданих послуг) № 150524/1 від 15.05.2024, відповідно до якого адвокатське об`єднання надало клієнту послуги на загальну суму 88 087,50 грн, які включають: формування правової позиції та стратегії захисту; підготовку та подання до суду відзиву на позовну заяву; підготовку та подання заперечень на відповідь на відзив; підготовку заперечень на заяву про забезпечення позову, а також супроводження апеляційного оскарження забезпечення позову; підготовку та подання процесуальних документів (заяви, клопотання); підготовку та подання письмових пояснень; участь у судових засіданнях (в режимі відеоконференції).
Отже, суд виснує, що відповідачем-2 надано належні та допустимі докази понесення витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень статей 1, 26, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Проаналізувавши умови договору № 2402 та додаткової угоди № 1 до цього договору, суд зазначає, що адвокатське об`єднання та відповідач-2 узгодили розмір винагороди за надання правової допомоги у вигляді фіксованої суми, яка не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
Отже, як слушно зазначає прокурор, адвокатське об`єднання та відповідач-2 дійсно не узгоджували погодинну оплату адвокатських послуг та вартість однієї години роботи адвоката, що водночас не спростовує погодження між ними фіксованого розміру гонорару.
Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Так, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії/ бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомогу адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю, водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, враховуючи положення статей 86, 123, 126, 129 ГПК України, дослідивши докази, надані відповідачем-2 на підтвердження понесення судових витрат у формі передбаченого договором про надання правової допомоги фіксованого розміру гонорару, приймаючи до уваги те, що більшість періоду, протягом якого розглядалася справа, провадження було зупинено до закінчення розгляду Верховних Судом двох справ, остання з яких, до речі, і вплинула на результати вирішення спору у даній справі, беручи до уваги принципи диспозитивності та змагальності господарського судочинства, критерії реальності, співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви в частині розподілу судових витрат, а саме шляхом стягнення з прокуратури на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІНТРО ЕКСПО 2024» 40 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В решті вимог заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу суд відмовляє.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 123, 126, 129, 221, 232, 244 ГПК України, суд
УХВАЛИВ:
1. Заяву (вх. № 2-1060/26 від 27.05.2026) представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІНТРО ЕКСПО 2024» про ухвалення додаткового рішення у справі № 916/71/24 - задовольнити частково.
2. Стягнути з Чорноморської окружної прокуратури (68004, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. В. Шума, 9/102Н, код ЄДРПОУ: 03528552) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІНТРО ЕКСПО 2024» (04119, м. Київ, вул. Глибочицька, 13, код ЄДРПОУ: 37840186) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.
3. В решті заяви - відмовити.
4. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне додаткове рішення складено та підписано 09 червня 2026 р.

Суддя   Р.В. Волков