ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 352/953/22
провадження № 61-4871св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_1 ,
відповідачка (позивачка за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, у складі судді Хоминець М. М., від 21 листопада 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Бойчука І. В., Девляшевського В. А., від 10 березня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з первісним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
2. Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що він з 
ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 01 серпня 2012 року, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 січня 2022 року у справі 
№ 344/21024/21 розірвано.
3. Під час перебування в шлюбі сторони за спільні кошти придбали земельну ділянку з кадастровим номером 2625881101:04:001:0054, 
площею 0,0539 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована в садівничому товаристві «Буровик», с. Загвіздя, Івано-Франківський (Тисменицький) р-н, Івано-Франківська обл. Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29 жовтня 2020 року укладений відповідачкою, за якою зареєстроване право власності на спірну земельну ділянку. Згідно з звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки, її вартість станом 
на 11 червня 2022 року становить 40 200 грн.
4. У серпні 2019 року відповідачці було проведено операцію по ендопротезуванню молочних залоз у ТОВ «Медичний центр «Естель». Вартість операції становила 4 000 євро.
5. Посилаючись на викладене та остаточно сформулювавши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд у порядку поділу спільного майна подружжя:
- визнати за ним право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2625881101:04:001:0054, площею 0,0539 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована в садівничому товаристві «Буровик», с. Загвіздя, Івано-Франківський (Тисменицький) р-н, Івано-Франківська обл.;
- визнати за ОСОБА_2 право власності на грошові кошти у сумі 4 000 євро, що були витрачені на проведення операції по ендопротезуванню молочних залоз у ТОВ «Медичний центр «Естель».
6. У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
7. Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані тим, що її колишній чоловік ОСОБА_1 неправильно визначив вартість спірної земельної ділянки, оскільки відповідно до висновку судового експерта Самулевича В. М. 
№ 02/08-з від 09 серпня 2022 року дійсна ринкова вартість спірної земельної ділянки на час проведення дослідження становить 146 618 грн.
8. Зауважує, що погоджується на визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, за умови стягнення з нього на її користь половини вартості ділянки в розмірі 73 309 грн.
9. Вказує, що за час шлюбу сторони придбали автомобіль Hyundai Santa Fe, 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_1 .
10. Стверджує, що після того, як у жовтні 2021 року вона залишила місце спільного з колишнім чоловіком проживання і подала позов про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 без її згоди відчужив спільний автомобіль, жодних коштів від реалізації автомобіля вона не отримала. 
11. Вважає, що половина суми отриманих від продажу автомобіля коштів належить їй та підлягає врахуванню при поділі спільного майна подружжя, зокрема враховуючи ринкову вартість на аналогічні автомобілі, ОСОБА_1 має сплатити їй 378 321 грн.
12. Посилаючись на викладене та остаточно сформулювавши позовні вимоги, ОСОБА_2 просила суд здійснити поділ спільного майна подружжя, шляхом стягнення із ОСОБА_1 на її користь половини вартості земельної ділянки в розмірі 73 309 грн та половини вартості автомобіля в розмірі 378 321 грн.
13. Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області 
від 05 квітня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 . Об`єднаній справі присвоєно номер 352/953/22.
Короткий зміст оскаржених судових рішень
14. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області 
від 21 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 березня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на земельну ділянку, площею 0,0539 га, для ведення садівництва з кадастровим номером 2625881101:04:001:0054, яка розташована в садівничому товаристві «Буровик» у с. Загвіздя Івано-Франківського (колишнього Тисменицького) р-ну Івано-Франківської обл., вартістю 
146 618 грн. В іншій частині первісного позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету судовий збір в сумі 473,78 грн.
Позов ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини земельної ділянки у розмірі 73 309 грн та грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля у розмірі 378 321 грн. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8 606,81 судових витрат.
15. Суди попередніх інстанцій виходили з того, що під час шлюбу сторони придбали земельну ділянку та автомобіль. Оскільки право власності на земельну ділянку визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 має право на грошову компенсацію вартості 1/2 частини земельної ділянки. Крім того оскільки ОСОБА_1 розпорядився спільним автомобілем, ОСОБА_2 має право на грошову компенсацію вартості відчуженого ним автомобіля у розмірі 378 321 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
16. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 березня 2025 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення його позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
17. 12 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 березня 2025 року.
18. Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи № 352/953/22, які надійшли до Верховного Суду у червні 
2025 року.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
19. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/650/13, від 13 липня 2021 року у справі № 640/19089/20, від 20 липня 2022 року у справі № 524/710/21, від 31 травня 2023 року у справі № 914/3881/21, а також у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
20. Вказує, що дійсна вартість спірної земельної ділянки становила 
40 200 грн, що підтверджено звітом про експертну грошову. Натомість суди дійшли необґрунтованого висновку про те, що наданий ним звіт є неналежним і недопустимим доказом, посилаючись лише на назву звіту - визначення оціночної вартості для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, що справляються відповідно до законодавства.
21. Зауважує, що суди помилково стягнули з нього на користь 
ОСОБА_2 3 750 грн, що становить половину вартості понесених нею витрат на проведення оціночно-земельної та земельно-технічної експертизи земельної ділянки, складеного на її замовлення до звернення із зустрічним позовом. Тобто, складеного не в межах цього судового процесу.
22. Не погоджується з висновками судів про те, що оскільки сторони з початку жовтня 2021 року фактично припинили сімейні стосунки та спільне проживання, а отримані ним кошти від продажу автомобіля не могли бути використані в інтересах сім`ї. Зазначає, що із 03 жовтня 2021 року, коли ОСОБА_2 пішла з сім`ї, він самостійно утримував неповнолітнього сина ОСОБА_3 . Водночас ОСОБА_2 почала сплачувати аліменти та частково погашати борг за ними лише після відкриття кримінального провадження 
№ 120230960100000982 у листопаді 2023 року щодо умисної несплати аліментів.
23. Звертає увагу, що спірний автомобіль згідно з договором купівлі-продажу відчужено за 480 000 грн. З моменту продажу транспортного засобу ним із вказаної суми було витрачено понад 350 000 грн в інтересах сім`ї, а саме на забезпечення потреб неповнолітнього сина сторін.
24. Вважає, що має право на отримання від колишньої дружини половини вартості за проведену у серпні 2019 році ОСОБА_2 операцію, вартість якої становила 4 000 євро. Звертає увагу, що він вимагав не поділу імплантатів, а відшкодування половини вартості коштів, витрачених на проведення відповідної операції та реабілітаційне відновлення, оскільки ці кошти є об`єктом права спільної власності подружжя та були витрачені ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї.
Відзив на касаційну скаргу не подано
Обставини справи, встановлені судами
25.  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі з 01 серпня 
2012 року, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 січня 2022 року у справі № 344/21024/21.
Із вказаного рішення суди встановили, що у відзиві на позов ОСОБА_2 про розірвання шлюбу ОСОБА_1 посилався на те, що 03 жовтня 2021 року дружина пішла з дому і з того часу вони разом не проживають.
26. Сторони є батьками сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
27. Постановою від 16 лютого 2023 року Івано-Франківський апеляційний суд у справі № 344/16033/21 визначив місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком.
28. Суди встановили, що під час шлюбу сторони придбали таке майно:
1) земельну ділянку, площею 0,0539 га, для ведення садівництва з кадастровим номером 2625881101:04:001:0054, яка розташована в садівничому товаристві «Буровик» у с. Загвіздя Івано-Франківського (колишнього Тисменицького) р-ну Івано-Франківської обл., на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2020 року. Право власності 29 жовтня 2020 року зареєстроване за ОСОБА_5 ;
2) автомобіль Hyundai Santa Fe, 2018 року випуску, об`єм двигуна 2 359 куб. см, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , право власності на який було зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 14 вересня 2021 року.
29.  ОСОБА_1 за договором комісії від 28 жовтня 2021 року та договором купівлі-продажу транспортного засобу від 29 жовтня 2021 року відчужив належний автомобіль Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_6 . Транспортний засіб перереєстрований на нового власника15 січня 2022 року.
30. Відповідно до висновку судового експерта Самулевича В. М. № 02/08-з від 09 серпня 2022 року оціночно-земельної та земельно-технічної експертизи, підготовленого на замовлення ОСОБА_2 для подання до суду у розглядуваній справи, ринкова вартість спірної земельної ділянки на серпень 2022 року становила 146 618 грн. У висновку зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за статтею 384 КК України.
31. Відповідно до копії інформаційно-консультативної довідки про визначення ринкової вартості спірного транспортного засобу, складеної суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 , середня ринкова вартість транспортного засобу Hyundai Santa Fe, 2018 року випуску, об`єм двигуна 2 359 куб. см, станом на 31 березня 2023 року становить 756 642 грн.
32. Згідно з договором про надання медичних послуг від 04 вересня 
2019 року між ТОВ «Медичний центр «Естель» та ОСОБА_2 і рахунком від 04 вересня 2019 року, вартість проведеної процедури з ендопротезування молочних залоз склала 37 150 грн, вартість імплантатів - 50 850 грн, а загалом 88 000 грн.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
33. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
34. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
35. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
36. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
37. Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
38. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
39. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі 
№ 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц.
40. Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
41. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
42. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
43. За змістом статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.
44. Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
45. У розглядуваній справі, встановивши, що:
- під час шлюбу сторони придбали земельну ділянку, вартість якої на час розгляду справи становить 146 618 грн, та автомобіль, середня ринкова вартість якого становить 756 642 грн;
-  ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, а ОСОБА_2 , за умови виплати їй половини вартості спірної ділянки, не заперечує проти цього;
- після припинення у жовтні 2021 року сімейних стосунків та спільного проживання, ОСОБА_1 відчужив (продав) спірний автомобіль без згоди 
ОСОБА_2 ;
суди попередніх інстанцій дійшли загалом правильного висновку про наявність правових підстав у порядку поділу майна подружжя для визнання права власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 , зі стягненням на користь ОСОБА_2 грошової компенсацію вартості 1/2 частини цієї ділянки в сумі 73 309 грн, а також стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсацію вартості відчуженого ним автомобіля в сумі 378 321 грн.
46. З урахуванням встановлений у цій справі обставин колегія суддів погоджується з цими висновками.
47. Посилання заявника на те, що дійсна вартість спірної земельної ділянки, відповідно до наданого ним звіту становила 40 200 грн, підлягають відхиленню.
48.  ОСОБА_2 надала висновок судового експерта Самулевича В. М. № 02/08-з від 09 серпня 2022 року оціночно-земельної та земельно-технічної експертизи, підготовлений для подання до суду у розглядуваній справі, відповідно до якого ринкова вартість спірної земельної ділянки на серпень 2022 року (тобто на час розгляду справи судом) становила 146 618 грн. Експерт вказав про свою обізнаність із кримінальною відповідальністю за завідомо неправдивий висновок.
49. Після надання ОСОБА_2 вказаного висновку суду у серпні 
2022 року, розгляд справи в суді першої інстанції тривав до листопада 2024 року і ОСОБА_1 мав достатньо часу для надання висновку експерта, складеного на його замовлення, та/або для звернення до суду з клопотання про призначення додаткової чи повторної експертизи. Натомість таких клопотань чи висновків він не надав.
50. Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 11 червня 
2022 року, доданому до позову ОСОБА_1 , суди надали оцінку у сукупності з іншими доказами, зокрема обґрунтовано зауважили, що суб`єкт оціночної діяльності, який склав цей звіт вказав, що метою оцінки є визначення оціночної вартості для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, що справляються відповідно до законодавства, а також зробив застереження, що цей звіт може бути використаний тільки за згаданою метою оцінки.
51. За правилами статей 133, 141 ЦПК України витрати пов`язані із залученням експертів та проведення експертизи належать до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та підлягають розподілу між сторонами.
52. Зі змісту висновку експерта № 02/08-з від 09 серпня 2022 року вбачається, що він складений у межах розглядуваної справи № 352/953/22 та стосується предмету позову, тому суди правильно здійснили розподіл між сторонами витрат, понесених ОСОБА_2 на залучення експерта та проведення експертизи, що спростовує відповідні доводи касаційної скарги.
53. Оскільки спірний автомобіль було відчужено ОСОБА_1 , як встановили суди, після припинення сторонами сімейних стосунків та спільного проживання і без згоди ОСОБА_2 , суди дійшли обґрунтованого висновку про присудження їй грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на відчужене майно.
54. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а вразі недосягнення згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Ринкова вартість спірного автомобіля, визначена суб`єктом оціночної діяльності в сумі 756 642 грн, ОСОБА_1 не спростована 
55. Наявність обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного автомобіля з урахуванням положень статті 70 СК України, судами попередніх інстанцій не встановлена.
56. Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення половини вартості коштів за проведення ОСОБА_2 операції з ендопротезування та реабілітаційне відновлення, суди також дійшли правильних по суті висновків про відмову у їх задоволенні.
Вказані медичні послуги були надані та оплачені у 2019 році, тобто під час перебування сторін у шлюбі та їх спільного проживання. Витратні матеріали, необхідні для отримання цих медичних послуг, були використані під час їх надання і повторне їх використання неможливе.
Відомості про те, що ОСОБА_1 заперечував проти проведення операції і реабілітаційного відновлення ОСОБА_2 після операції та/або наполягав на тому, що вона використала спільні кошти без його згоди, в матеріалах справи відсутні.
57. За встановлених у цій справі обставин, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/650/13, від 13 липня 2021 року у справі № 640/19089/20, від 20 липня 2022 року у справі 
№ 524/710/21, від 31 травня 2023 року у справі № 914/3881/21, а також у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі 
№ 6-843цс17, на які заявник посилається у касаційній скарзі.
58. Інші доводи касаційної скарги переважно спрямовані на необхідність Верховному Суду здійснити переоцінку доказів у справі, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, визначені статтею 400 ЦПК України.
59. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).
60. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
61. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
62. Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
63. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції з врахуванням змін, внесених за наслідками апеляційного перегляду справи, та постанову апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников