ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 680/25/26
Провадження № 22-ц/820/1164/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Дубова М.В.,
з участю представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Новоушицька селищна рада Хмельницької області, Міністерство оборони України про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю, за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області в складі судді Яцини О.І. від 03 березня 2026 року. 

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд,

в с т а н о в и в:

У поданій в січні 2026 року заяві ОСОБА_1 просила встановити юридичний факт - факт її постійного проживання разом із ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 . Вказувала, що вона є рідною сестрою ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконуючи бойове завдання із захисту Батьківщини.
До смерті брата заявниця постійно проживала разом із ним однією сім`єю в АДРЕСА_1 . Вони вели спільне господарство, були поєднані спільним побутом, утримували спільно житловий будинок, проводили в ньому ремонт, несли спільні витрати по сплаті комунальних платежів. Під час служби брата в ЗСУ заявниця регулярно отримувала від нього грошові перекази, які були постійним джерелом доходу їхньої сім`ї. Після загибелі ОСОБА_2 саме заявниця здійснювала його поховання. Вона є єдиною спадкоємицею майна після смерті ОСОБА_2 . Факт проживання однією сім`єю з братом має для неї юридичне значення, зокрема, для отримання виплат, які передбачені для сімей військовослужбовців, які загинули внаслідок участі в бойових діях.
З метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю брата заявниця зверталася до ІНФОРМАЦІЯ_2 та отримала відповідь №2660 від 25 квітня 2025 року, згідно з якою підтверджуючі документи про те, що заявниця була на утриманні у загиблого солдата ОСОБА_2 відсутні. Для вирішення даного питання запропоновано звернутися до суду.
Тому заявниця просила встановити факт, що має юридичне значення - факт проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , однією сім`єю на час відкриття спадщини.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 03.03.2026 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Новоушицька селищна рада Хмельницької області, Міністерство оборони України, про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю задоволено. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 , разом із ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , однією сім`єю на час відкриття спадщини.

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України просить скасувати рішення суду як незаконне і відмовити в задоволенні заяви. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що встановлення факту проживання заявниці з її братом, не призведе до виникнення права на отримання вказаної допомоги.
Згідно з ч.1 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції на час смерті ОСОБА_2 право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, а також утриманці загиблого. ОСОБА_1 не належить до жодної категорії отримувачів одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість вказаної заяви та наявності підстав для її задоволення. Для висновку про виникнення у особи права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги необхідно встановити факт непрацездатності вказаної особи, в розумінні ч. 4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також факт перебування на утриманні. Також не враховано, що актовий запис №456 про смерть ОСОБА_2 датований 28 листопада 2022 року, тобто, кінцевою датою реалізації заявником права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги є 28.11.2025 року.

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити як безпідставну, рішення суду залишити без змін. Вказує, що вона є особою з інвалідністю 3 групи довічно, пенсіонеркою, проживала з братом однією сім`єю, який надавав їй допомогу, надсилаючи кошти, заробітна плата брата була постійним джерелом їх існування. Встановлення факту спільного проживання разом з сім`єю загиблого військовослужбовця не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. 

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених мотивів.
Представник заявниці просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.
Інші учасники в суд не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи. 

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;  недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, які мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Так, судом встановлено, що заявниця є сестрою ОСОБА_2 . До дня смерті ОСОБА_2 був зареєстрований в АДРЕСА_1 . Проживав разом із сестрою ОСОБА_1 , яка після смерті матері, служби брата в АТО, а потім в ЗС України, доглядала спільне господарство, обробляла присадибну ділянку.
Військовослужбовець ЗСУ ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок мінно-вибухової травми, несумісної з життям, виконуючи бойове завдання із захисту Батьківщини в районі н.п. Пречистівка Донецької області.
Заявницю повідомляли про загибель ОСОБА_2 , їй було виплачено грошове забезпечення та матеріальну допомогу після смерті її брата ОСОБА_2 . 
Згідно матеріалів спадкової справи №99/2023 заявниця подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 та отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок.
Заявниця є особою з інвалідністю третьої групи.
Батьки загиблого ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заявницею доведено те, що вона тривалий час проживала з ОСОБА_2 як сім`я, вони мали взаємні права та обов`язки, вели господарство, мали спільний бюджет, тому доведеним є факт її проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю з ОСОБА_2 на день загибелі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Встановлення факту спільного постійного проживання однією сім`єю породжує юридичні наслідки та необхідно заявниці для отримання виплат, які передбачені для сімей військовослужбовців, які загинули внаслідок участі в бойових діях та вчинення необхідних процесуальних дій відповідно до чинного законодавства як члена сім`ї. 
Проте цих висновків суд дійшов з порушенням норм процесуального права та за неправильного застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції правильно констатував, що метою встановлення факту спільного проживання заявниці з ОСОБА_2 є призначення та виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця.
Згідно з ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. 
За змістом ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з ч.1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Особи, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, визначені статтею 16-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зміст статті 16-1 цього Закону з часу повномасштабного вторгнення росії в Україну неодноразово змінювався, вказана норма викладалася в нових редакціях. 
Питання дії актів цивільного законодавства у часі врегульовано статтею 5 ЦК України - акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Порядок вступу у силу законів і інших нормативно-правових актів на території України визначаються Конституцією України (статті 57, 58, 94, ч. 3 ст. 106, ст. 117).
ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
На час його смерті текст статті 16-1 було викладено в редакції Закону № 2489-IX від 29.07.2022 року - «У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення)».
Суд першої інстанції вказану обставину не врахував і застосував при вирішення заяви попередню редакцію статті 16-1 (згідно із Законом № 5040-VI від 04.07.2012 року - у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста), яка на час смерті ОСОБА_2 втратила чинність.
Виходячи зі змісту частини 1 статті 16-1 в редакції Закону № 2489-IX від 29.07.2022 року право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, а також утриманці загиблого. 
Отже, для виникнення у заявниці права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги необхідно встановити факт її непрацездатності в розумінні ч. 4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та факт перебування її на утриманні брата.
З врахуванням змісту вказаної норми члени сім`ї не входять до кола осіб право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця.
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, факт проживання заявниці з ОСОБА_2 не має юридичного значення - від нього не залежить виникнення права заявниці на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця. 
Тож підстави для встановлення цього факту в судовому порядку відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України відсутні. 
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що встановлення факту проживання заявниці з братом однією сім`єю забезпечить реалізацію її права на отримання виплат, які передбачені для сімей військовослужбовців, які загинули внаслідок участі в бойових діях.
З врахуванням наведеного, оскаржуване рішення слід скасувати, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту її постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити. 
 
Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 03 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту її постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 19 червня 2026 року.

Судді           Л.М. Грох 

А.М. Костенко

О.І. Ярмолюк