ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2026  м. Дніпро Справа № 904/1300/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача): Стефанів Т. В., 
суддів: Демчини Т. Ю., Кучеренко О. І,
секретаря судового засідання Старини А. С.,
за участю:
позивача : Усенко А. О., Гейко К. С., 
відповідача (апелянта): Полегенький В. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИВЕНА АГРО" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2026 (суддя Панна С. П.) у справі № 904/1300/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ЗЛАГОДА", 52738, Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, село Новохорошевське, вул.Дніпровська, буд.36, код ЄДРПОУ 34245451
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИВЕНА АГРО", 51486, Дніпропетровська обл., Павлоградський р-н, село Богуслав, вул.Тернівська буд.2/1, код ЄДРПОУ 43373121
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРІННО" 02090, м.Київ, вул. Володимира Сосюри, буд. 6. Оф.22, код ЄДРПОУ 44836905
про стягнення упущеної вигоди у розмірі 3 060 606,02 грн,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-ЗЛАГОДА" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИВЕНА АГРО" про стягнення упущеної вигоди в розмірі 3 060 606,02 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що упущена вигода від втрати урожаю соняшника на площі 107 га виникла внаслідок обробки посівної площі неякісним гербіцидом "ІмпексДуо", придбаним позивачем за Договором купівлі-продажу № 60 від 06 вересня 2023 року, укладеним з ТОВ "ЖИВЕНА АГРО". На виконання зазначеного Договору відповідач здійснив поставку гербіциду "ІмпексДуо" у загальній кількості 150 літрів (видаткова накладна № 1904 від 09 травня 2024 року). Позивач стверджував, що використання зазначеного гербіциду на посівній площі соняшника спричинило загибель посівів на площі 107 га, а відповідальність за цю загибель покладається на відповідача як постачальника товару неналежної якості. Розмір упущеної вигоди від нереалізованого врожаю соняшника позивач визначив на підставі Звіту про оцінку майнових прав, складеного ТОВ "Компанія "Експерт Консалтинг" станом на 31 грудня 2024 року.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2026 (суддя Панна С. П.) позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИВЕНА АГРО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ЗЛАГОДА" збитки у вигляді упущеної вигоди (недоотриманого доходу) в розмірі 3 060 606,02 грн (три мільйони шістдесят тисяч шістсот шість гривень 02 коп.) та судовий збір у розмірі 45 909,09 грн (сорок п`ять тисяч дев`ятсот дев`ять гривень 09 коп.).
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що між сторонами було укладено Договір купівлі-продажу № 60 від 06 вересня 2023 року, за яким відповідач зобов`язався передати у власність покупця товар на умовах і за цінами, зазначеними у Специфікаціях. Суд встановив, що відповідач поставив позивачу гербіцид "ІмпексДуо" у кількості 150 літрів двома партіями, що підтверджується видатковою накладною № 1904 від 09.05.2024 року. Факт поставки товару відповідачем не заперечувався. Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, а саме: протиправної поведінки відповідача, збитків, причинно-наслідкового зв`язку між поставкою неякісного гербіциду та загибеллю посівів, а також вини відповідача. Причинно-наслідковий зв`язок між якістю гербіциду та загибеллю посівів суд встановив на підставі Акту № 1 обстеження та списання загиблих посівів від 20 червня 2024 року, підписаного представниками позивача, відповідача та третьої особи - ТОВ "АГРІННО". Розмір збитків суд визнав доведеним на підставі Звіту про оцінку майнових прав (упущеної вигоди), кваліфікувавши його як письмовий доказ у розумінні статті 91 ГПК України, зазначивши, що розрахунки у Звіті здійснені на підставі документально підтверджених фактичних витрат позивача, статистичних та довідкових даних із зовнішніх офіційних джерел та методичних підходів, передбачених нормативними актами у сфері оціночної діяльності.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.
Не погодившись із рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2026 у справі № 904/1300/25 Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖИВЕНА АГРО" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу ТОВ "ЖИВЕНА АГРО" задовольнити, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15 січня 2026 року у справі № 904/1300/25 скасувати повністю, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "АГРО-ЗЛАГОДА" до ТОВ "ЖИВЕНА АГРО" про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 3 060 606,02 грн та судового збору у розмірі 45 909,09 грн відмовити повністю. Долучити до матеріалів справи як новий доказ Сертифікат аналізу якості гербіциду "Impeks Duo, SL" від 16.12.2023 р., виданий виробником - Jiangsu Agrochem Laboratory Co. Ltd (КНР). Стягнути з ТОВ "АГРО-ЗЛАГОДА" на користь ТОВ "ЖИВЕНА АГРО" судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, у тому числі витрати на сплату судового збору у розмірі 68 863,64 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у покупця сумнівів щодо якості товару. Зі змісту рішення вбачається, що директор ТОВ "АГРО-ЗЛАГОДА" Чериченко Є. О. у судовому засіданні повідомив, що для перевірки якості поставленого товару на окремих ділянках землі після посіву соняшнику вносився гербіцид, і при перевірці цих посівів недоліків виявлено не було, проте після обробки запланованої площі 115 га було зафіксовано загибель посівів. На переконання апелянта, здійснення покупцем пробного внесення гербіциду на окремих ділянках беззаперечно свідчить про наявність у нього сумнівів щодо якості препарату, адже за повної впевненості у якості товару жодна "пробна" перевірка не проводилась би. Суд першої інстанції, процитувавши зазначені пояснення директора, жодним чином не надав їм належної правової оцінки та не врахував їх при формуванні висновків щодо виконання покупцем умов пункту 2.3 Договору.
Апелянт зазначає, що пунктом 2.3 Договору встановлено чіткий та єдиний спосіб перевірки якості товару у разі виникнення у покупця сумнівів - аналіз якості у сертифікованій лабораторії та подання претензій продавцю до моменту використання товару. Натомість покупець, маючи сумніви, обрав альтернативний та договором не передбачений спосіб перевірки - внесення препарату на окремих ділянках посіву, що є порушенням договірного зобов`язання, а ризики такої перевірки має нести виключно сам покупець. Суд першої інстанції фактично легалізував цей неналежний спосіб перевірки, поклавши відповідальність на продавця за наслідки дій покупця, вчинених в обхід умов Договору.
Апелянт стверджує, що суд першої інстанції повністю ухилився від надання правової оцінки пункту 2.4 Договору, відповідно до якого використання товару за відсутності претензій або зауважень з боку покупця свідчить про задоволеність покупця якістю товару. Рішення суду не містить жодного обґрунтування причин, з яких суд вважає цей пункт таким, що не підлягає застосуванню, не визнав його недійсним чи таким, що суперечить закону.
Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою положення пункту 7.2 Договору, яким встановлено, що продавець не відповідає за якість використання проданого покупцю товару, оскільки ці дії належать до людського чинника, що не може бути проконтрольовано продавцем, і за належне використання товару та результат відповідає покупець. Суд не навів жодних мотивів, з яких ця умова Договору не підлягає застосуванню, що є безумовною процесуальною підставою для скасування рішення.
Щодо Акту № 1 обстеження та списання загиблих посівів від 20 червня 2024 року апелянт зазначає, що причинно-наслідковий зв`язок між застосуванням гербіциду та загибеллю посівів встановлено судом виключно на підставі цього Акту, який є неналежним та недостовірним доказом. Акт підписаний від імені ТОВ "ЖИВЕНА АГРО" Скрипником О. І. - менеджером з продажу непродовольчими товарами, який діяв на підставі Довіреності № 31-05/24 від 31 травня 2024 року. Довіреність надавала повноваження лише на фіксацію та розгляд рекламаційних скарг на товар, консультування покупців та підписання документів (крім господарських договорів), але не містила жодного повноваження на проведення агрономічного дослідження чи формулювання висновків щодо якості пестицидного препарату. Скрипник О. І. не мав фахової кваліфікації для формулювання агрономічних висновків, оскільки на момент підписання Акту мав лише загальну середню освіту. Суд першої інстанції не дослідив питання повноважень та кваліфікації осіб, які сформулювали висновки в Акті.
Апелянт вказує на суттєві арифметичні суперечності у кількісних показниках Акту № 1, які спростовують його достовірність. Згідно з Актом № 1, гербіцид вносився на трьох полях сукупною площею 115 га у нормі 1,2 л/га, що становить розрахункову потребу 138 л, тоді як куплено було 150 л. Водночас Акт огляду дії препарату від 31 травня 2024 року вказує на площу обробки 126 га, що відповідає витратам приблизно 151,2 л. Свідок ОСОБА_1 - тракторист ТОВ "АГРО-ЗЛАГОДА" - у нотаріально посвідченій заяві від 30 вересня 2025 року підтвердив, що особисто спостерігав, як представник ТОВ "ЖИВЕНА АГРО" забрав каністри з невикористаним гербіцидом приблизно у кількості 70 літрів. Ці три позиції є логічно несумісними та взаємовиключними. Суд першої інстанції жодних зазначених суперечностей не дослідив, не зіставив відповідні докази між собою та не надав їм будь-якої оцінки.
Апелянт наголошує, що в Акті № 1 представник ТОВ "АГРІННО" зафіксував окрему думку, в якій прямо зазначив, що причина загибелі посівів на час складання Акту не встановлена, а докази про невідповідність якості гербіциду "ІмпексДуо" відсутні. Ця позиція є особливо вагомою, оскільки виходить від особи, яка має найповніші фахові знання про склад та властивості препарату. Суд першої інстанції цю окрему думку повністю проігнорував.
Апелянт зазначає, що на підтвердження належної якості гербіциду у матеріалах справи наявні: два сертифікати якості ТОВ "АГРІННО" на обидві партії товару, запис у Державному реєстрі пестицидів і агрохімікатів за № 3134, а також сертифікат аналізу якості безпосереднього виробника - Jiangsu Agrochem Laboratory Co. Ltd (КНР) від 16.12.2023 р. на партію № 20231216NY(A), який підтверджує відповідність діючих речовин препарату задекларованим показникам. Апелянт просить прийняти зазначений сертифікат виробника як новий доказ, обґрунтовуючи поважність причин його неподання до суду першої інстанції тим, що ТОВ "ЖИВЕНА АГРО" не перебуває у договірних відносинах з виробником, необхідність у залученні цього документа виникла лише після несподіваної позиції суду щодо недостатності сертифікатів ТОВ "АГРІННО", а відразу після ухвалення рішення апелянт звернувся до ТОВ "АГРІННО" та отримав документ.
Апелянт звертає увагу на відсутність у матеріалах справи висновку судової або позасудової хімічної (агрохімічної) експертизи, яка є єдиним процесуально належним та науково достовірним способом встановлення факту неналежної якості хімічного засобу захисту рослин. Позивач мав реальну та своєчасну можливість для проведення такої експертизи, оскільки у його розпорядженні перебував фізичний зразок препарату, а пункт 2.3 Договору прямо передбачав саме такий механізм перевірки. Позивач свідомо утримався від проведення експертизи як до подачі позову, так і протягом усього судового провадження, клопотань про призначення судової експертизи не подавав. Відсутність висновку експертизи за наявності реальної можливості її проведення є підставою для висновку, що позивач не був упевнений у результаті, який така експертиза могла б показати.
Апелянт також зазначає, що гербіцид "ІмпексДуо" реалізовувався ТОВ "ЖИВЕНА АГРО" широкому колу покупців, і жодного іншого покупця, який зазнав аналогічних втрат, виявлено не було, що є непрямим доказом належної якості препарату.
Щодо Звіту про оцінку майнових прав (упущеної вигоди) апелянт зазначає, що він є неналежним доказом розміру збитків з таких підстав. По-перше, Звіт повністю базується на документах та відомостях, наданих замовником оцінки - позивачем, який є заінтересованою стороною, при цьому оцінювач прямо зазначив у Звіті, що не засвідчує достовірність наданих фактів та не бере гарантій правильності інформації. По-друге, Звіт виконано з припущенням максимально сприятливого використання об`єкта, що суперечить визначенню упущеної вигоди за ч. 2 ст. 22 ЦК України як доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин. По-третє, оцінювач застосував формулу УВ = ПВД - Рф.в., яка не враховує майбутніх витрат, необхідних для перетворення вирощеної сировини на реалізований товар та отримання грошового доходу (витрати на збирання врожаю, сушіння, зберігання, транспортування тощо), що суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20. По-четверте, оцінювач визначив ринкову вартість 1 тонни соняшнику на рівні 19 933,33 грн без ПДВ за надзвичайно короткий моніторинговий період (28.12.2024 - 04.01.2025, лише 8 днів) на одному ресурсі, що не є репрезентативним. По-п`яте, оцінювач використав показник середньої врожайності 2,29 т/га по Дніпропетровській області за 2023 рік, тоді як у справі є Акт контрольного збору врожаю від 03.09.2024 р., згідно з яким фактична врожайність полів позивача становила 2,092 т/га, що дає завищення потенційного валового доходу на 422 025 грн. По-шосте, фактичні витрати визначено виключно на підставі Довідки самого позивача без бухгалтерської або аудиторської верифікації.
Апелянт також зазначає, що заявлений розмір упущеної вигоди (понад 3 млн грн) у 4,1 рази перевищує увесь задекларований чистий прибуток ТОВ "АГРО-ЗЛАГОДА" за відповідні роки (746 800 грн за 2023 рік, 745 900 грн за 2024 рік), що суперечить критерію реальності отримання доходу та поняттю "звичайних обставин" ведення господарської діяльності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-ЗЛАГОДА" подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги ТОВ "ЖИВЕНА АГРО" та вважає її необґрунтованою, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2026 у справі № 904/1300/25 - без змін.
Позивач зазначає, що доводи апелянта щодо повноважень Скрипника О. І. діяти від імені ТОВ "ЖИВЕНА АГРО" як менеджера зводяться до незгоди з рішенням суду. Позивач посилається на доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) та принцип естопель, зазначаючи, що дії ТОВ "ЖИВЕНА АГРО", коли один уповноважений представник підписав Акт № 1, в якому зазначено, що причиною загибелі посівів є внесення гербіциду "ІмпексДуо" неналежної якості, а інший представник у судовому порядку зазначає про обмеженість кола повноважень першого, є суперечливою поведінкою. Позивач наголошує, що в суді першої інстанції відповідач не заперечував щодо повноважень осіб, що склали Акт № 1, а відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду з будь-якою обставиною, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті. Позивач посилається на практику Верховного Суду та ЄСПЛ щодо принципу добросовісності та заборони зловживання правом.
Щодо Акту № 1 позивач зазначає, що суд вірно визнав його належним та допустимим доказом, оскільки Акт підписаний комісією, до складу якої входили уповноважені представники позивача, відповідача та третьої особи, і у висновках комісії зазначено, що причиною загибелі посівів є внесення гербіциду "ІмпексДуо" неналежної якості. Позивач звертає увагу, що комісія не зазначала про технічні помилки чи необережне змішування гербіциду, і відповідач при розгляді справи в суді першої інстанції не надавав доказів таких обставин.
Щодо сертифікатів якості позивач зазначає, що суд законно зобов`язав відповідача надати акредитацію від уповноваженого органу з сертифікації для підтвердження правомірності видачі ТОВ "АГРІННО" сертифікатів якості, і вказаних доказів не було надано. Щодо нового доказу - сертифіката аналізу якості від виробника - позивач просить відмовити в його долученні, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються лише у виняткових випадках. Позивач стверджує, що вказаний доказ датований 16.12.2023 р. і перебував у володінні відповідача з 2023 року, а відзив відповідачем подано 15.05.2025 р. Крім того, позивач зазначає, що сертифікат стосується партії № 20231216NY(A), тоді як гербіцид прийшов партіями № 20231216 № Y та № 2030719 № Y, тобто сертифікат стосується іншої партії і є неналежним доказом.
Щодо висновку експерта позивач зазначає, що відповідач як учасник справи не був обмежений у праві подання клопотання про призначення судової експертизи, проте таким правом не скористався. Закон не покладає на суддю обов`язку з власної ініціативи призначати експертизу.
Щодо Звіту про оцінку позивач зазначає, що суд першої інстанції вірно встановив належну кваліфікацію оцінювача Приходька В. І. та правомірність складення Звіту сертифікованим суб`єктом оціночної діяльності. Позивач посилається на постанову Верховного Суду по справі № 910/13222/22 від 20.03.2024 р., згідно якої Звіт про оцінку є письмовим доказом у розумінні ст. 91 ГПК України. Позивач просить критично поставитися до розрахунків апелянта, зазначаючи, що представник скаржника є фахівцем у галузі права, а не фахівцем з економіки чи бухгалтерського обліку. Позивач також звертає увагу на норму ч. 3 ст. 678 ЦК України, відповідно до якої вимоги щодо відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару.
Позивач заявив орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 70 000,00 грн та залишив за собою право надати клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу скаржника у разі їх стягнення.
Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРІННО" не скористалося правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Товариством з обмеженою відповідальністю "ЖИВЕНА АГРО" подано додаткові письмові пояснення від 31.03.2026 у порядку ст. 42 ГПК України стосовно відзиву ТОВ "АГРО-ЗЛАГОДА" на апеляційну скаргу. Апелянт зазначає, що позивач у відзиві посилається на доктрину venire contra factum proprium та принцип естопель, однак цей аргумент є юридично хибним, оскільки позиція апелянта була однозначною і незмінною протягом усього розгляду справи: ТОВ "ЖИВЕНА АГРО" послідовно заперечувало неналежну якість гербіциду та причинно-наслідковий зв`язок. Апелянт зазначає, що позивач свідомо ігнорує окрему думку представника ТОВ "АГРІННО" в Акті № 1 та що поставлений за Договором № 60 товар позивачем оплачений не був. Щодо нового доказу апелянт спростовує твердження позивача про те, що сертифікат стосується іншої партії, посилаючись на фотографію каністри з додатку № 5 до позовної заяви та Акт огляду дії препарату від 31.05.2024 р., де номер партії зазначено саме як № 20231216NY(A). Апелянт зазначає, що позивач у відзиві жодним словом не спростував конкретні арифметичні суперечності щодо кількісних показників Акту № 1, методологічні вади Звіту про оцінку та невідповідність фактичної врожайності полів позивача (2,092 т/га) показнику, застосованому оцінювачем (2,29 т/га).

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Стефанів Т. В. (доповідач), судді - Кучеренко О. І., Демчина Т. Ю.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИВЕНА АГРО" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2026 у справі № 904/1300/25.
Витребувано матеріали справи № 904/1300/25 у Господарського суду Дніпропетровської області.
20.03.2026 справа № 904/1300/25 надійшла на адресу Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2026 призначено справу № 904/1300/25 до розгляду в судовому засіданні на 22.04.2026 о 12 год. 00 хв.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2026 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ЗЛАГОДА" - Усенко Аліни Олександрівни про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 904/1300/25 - задоволено. Судове засідання у справі №904/1300/25, яке призначено на 22.04.2026 о 12 год. 00 хв. постановлено проводити в режимі відеоконференції в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду за адресою: м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 65, зала судових засідань № 209.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2026 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИВЕНА АГРО" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2026 у справі № 904/1300/25 відкладено на 27.05.2026 о 12:00 год. 
У судовому засіданні 27.05.2026 колегією суддів оголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) у справі.

Встановлені судом обставини справи.
06.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЖИВЕНА АГРО" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО-ЗЛАГОДА" (покупець) укладено Договір купівлі-продажу №60.
Відповідно до пункту 1.1 Договору продавець зобов`язався передати у власність покупця товар на умовах і за цінами, визначеними у Специфікаціях, а покупець - прийняти та оплатити такий товар.
Пунктом 1.2 Договору передбачено, що асортимент, кількість, ціна одиниці товару та загальна вартість товару визначаються у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною Договору.
Як убачається з матеріалів справи та пояснень сторін, Специфікація до Договору до матеріалів справи не надана у зв`язку з її відсутністю.
На підтвердження поставки товару до матеріалів справи долучено видаткову накладну №1904 від 09.05.2024 та рахунок на оплату №1048 від 09.05.2024, згідно з якими ТОВ "ЖИВЕНА АГРО" поставило ТОВ "АГРО-ЗЛАГОДА" гербіцид "ІмпексДуо" у кількості 150 літрів на загальну суму 109 499,40 грн, у тому числі ПДВ 18 249,90 грн.
З матеріалів справи вбачається, що поставлений гербіцид складався з двох партій: 110 літрів партії №20230719NY(A), дата виготовлення 19.07.2023; 40 літрів партії №20231216NY(A), дата виготовлення 16.12.2023.
Видаткова накладна №1904 від 09.05.2024 підписана представниками сторін та скріплена печатками підприємств.
Факт поставки гербіциду "ІмпексДуо" відповідачем позивачу сторонами не заперечується та додатково підтверджується листом ТОВ "ЖИВЕНА АГРО" від 04.10.2024.
Пунктами 2.1 та 2.2 Договору передбачено, що якість товару повинна відповідати державним стандартам та відповідним характеристикам, а продавець зобов`язаний надавати документи, які підтверджують якість кожної партії товару.
Відповідно до пункту 2.3 Договору покупець зобов`язаний перевірити товар на відповідність показникам, зазначеним у документах, що підтверджують його якість. У разі виникнення сумнівів щодо відповідності товару зазначеним показникам такий товар не може використовуватись до отримання результатів аналізу якості, проведеного у сертифікованих лабораторіях, та розгляду претензій покупця щодо якості товару.
Згідно з пунктом 2.4 Договору використання товару за відсутності претензій або зауважень з боку покупця свідчить про задоволеність покупця якістю товару.
Матеріали справи містять сертифікати якості від 19.07.2023 на партію №20230719NY(A) та від 16.12.2023 на партію №20231216NY(A), видані ТОВ "АГРІННО".
20.06.2024 комісією за участю представників ТОВ "АГРО-ЗЛАГОДА", ТОВ "ЖИВЕНА АГРО" та ТОВ "АГРІННО" складено Акт №1 обстеження та списання загиблих посівів.
Відповідно до змісту зазначеного Акта комісією встановлено загибель посівів соняшника на площі 107 га, тоді як посіви на площі 8 га визнано такими, що перебувають у задовільному стані.
У висновках Акта зазначено, що причиною загибелі посівів є внесення гербіциду "ІмпексДуо", який виявився неналежної якості.
Водночас в Акті міститься окрема думка представника ТОВ "АГРІННО", відповідно до якої незадовільний стан посівів соняшника підтверджується, однак причина їх загибелі на момент складання Акта не встановлена, а докази невідповідності якості гербіциду "ІмпексДуо" відсутні.
Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ "АГРО-ЗЛАГОДА" посилалося на те, що внаслідок застосування гербіциду неналежної якості втратило можливість отримати урожай соняшника та заявило до стягнення з ТОВ "ЖИВЕНА АГРО" збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 3 060 606,02 грн.
Зазначені вище обставини стали підставою для звернення позивача до суду, за результатом розгляду прийнято оскаржуване рішення.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИВЕНА АГРО" з огляду на таке.
Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2026 у справі №904/1300/25, яким позовні вимоги ТОВ "АГРО-ЗЛАГОДА" до ТОВ "ЖИВЕНА АГРО" про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 3 060 606,02 грн задоволено у повному обсязі.
Апелянт оскаржує зазначене рішення, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильну оцінку доказів, недоведеність факту поставки товару неналежної якості, відсутність належних доказів причинно-наслідкового зв`язку між застосуванням гербіциду та загибеллю посівів, а також недоведеність розміру заявлених збитків.
У пункті 8 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно із пунктом 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно із частиною першою статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 ЦК України, адже частиною першою цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Оскільки відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності, застосування цієї відповідальності можливе лише за наявності чотирьох умов складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки боржника; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, вини боржника.
Окрім того, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (частина четверта статті 623 ЦК України).
Отже для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, в тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди не настає (див. висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі N 3-64гс11, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 908/2261/17, від 31.07.2019 у справі № 910/15865/14).
У цивільному праві протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності)). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
Частиною другою статті 623 ЦК України визначено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
Тож при зверненні з позовом про відшкодування заподіяних збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виражається в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача збитків.
Натомість боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні збитків, оскільки чинним законодавством закріплена презумпція вини особи, яка порушила зобов`язання. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання (стаття 614 ЦК України).
Відповідно до статті 22 ЦК України  особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Отже згідно наведених норм упущеною вигодою є неодержаний (не отриманий) дохід, який кредитор міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено, а боржник додержувався правил здійснення господарської діяльності.
Неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання певних грошових сум, якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. 
Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.
Крім того, позивач (кредитор) має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (подібні за змістом висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі N 750/8676/15-ц (провадження N 14-79цс18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.06.2020 у справі N 910/12204/17, від 16.06.2021 у справі N 910/14341/18).
Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.11.2018 у справі N 127/16524/16-ц (провадження N 61-22106св18)).
Окрім того, позивач (кредитор) повинен довести: факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі N 908/2486/18, від 15.10.2020 у справі N 922/3669/19, від 16.06.2021 у справі N 910/14341/18).
Згідно із частиною третьою статті 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Отже ЦК України передбачено загальний принцип повного відшкодування заподіяних збитків, тобто принцип за яким відшкодування здійснюється в розмірі, еквівалентному заподіяним збиткам, а обмеження майнової відповідальності допускається лише у виняткових, прямо передбачених законом або договором випадках.
Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків віднесено завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Грошовий вираз майнової шкоди є збитками.
Відновлення майнового стану кредитора за рахунок боржника має здійснюватися із розрахунку еквівалентності, співмірності між собою відшкодування та збитків.
Отже при визначенні розміру збитків у вигляді упущеної вигоди слід керуватися такими критеріями її розрахунку (обчислення) як: 1) звичайні обставини (умови цивільного/господарського обороту); 2) розумні витрати; 3) компенсаційність відшкодування збитків.
Ураховуючи наведене, при визначенні конкретного розміру упущеної вигоди, суду належить враховувати принципи, засади цивільного законодавства та у разі неможливості точно встановити розмір збитків у вигляді упущеної вигоди, який заявлено до стягнення з боржника (не факт наявності, а саме розмір) керуючись принципом справедливості визначити розмір таких збитків з урахуванням усіх обставин конкретної справи.
Перевіряючи висновки місцевого господарського суду щодо наявності зазначених елементів, колегія суддів дійшла висновку про їх недоведеність належними та допустимими доказами.
Так, матеріали справи не містять достатніх доказів того, що поставлений відповідачем гербіцид "ІмпексДуо" був товаром неналежної якості. У справі наявні сертифікати якості на поставлену продукцію, документи про державну реєстрацію препарату та інші документи, які підтверджують його відповідність встановленим вимогам.
При цьому пунктом 2.3 Договору сторони погодили спеціальний порядок перевірки якості товару у разі виникнення сумнівів щодо його відповідності заявленим характеристикам, який передбачав проведення аналізу в сертифікованій лабораторії та звернення з претензією до продавця до моменту використання товару.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазначеного порядку не дотримався. Більше того, пояснення директора ТОВ "АГРО-ЗЛАГОДА" щодо попереднього внесення гербіциду на окремих ділянках посівів свідчать про те, що покупець фактично перевіряв дію препарату до його повномасштабного використання. За наявності сумнівів щодо властивостей товару позивач мав можливість скористатися погодженим сторонами механізмом лабораторної перевірки, однак цього не зробив.
Колегія суддів зауважує, суд першої інстанції не надав належної оцінки положенням пунктів 2.4 та 7.2 Договору, відповідно до яких використання товару без з`явлення претензій свідчить про прийняття його покупцем за якістю, а ризики, пов`язані з використанням товару та результатами такого використання, покладаються на покупця. Будь-яких мотивів незастосування зазначених умов договору оскаржуване рішення не містить.
Висновок суду про неналежну якість гербіциду та причинно-наслідковий зв`язок між його застосуванням і загибеллю посівів фактично ґрунтується на Акті №1 обстеження та списання загиблих посівів від 20.06.2024.
Разом із тим зазначений Акт не містить результатів лабораторних досліджень препарату чи інших спеціальних досліджень, які б підтверджували невідповідність гербіциду встановленим вимогам. При цьому представник ТОВ "АГРІННО" виклав окрему думку, у якій зазначив, що причина загибелі посівів на момент складання Акта не встановлена, а докази невідповідності якості гербіциду відсутні.
Також матеріали справи містять суперечності щодо площі оброблених земельних ділянок, кількості фактично використаного препарату та наявності його залишків після застосування. Вказані обставини могли мати істотне значення для правильного вирішення спору, однак суд першої інстанції не надав їм належної оцінки.
Особливого значення у даному спорі набуває відсутність будь-якого висновку судової чи позасудової експертизи щодо якості препарату та причин загибелі посівів. З огляду на специфіку спірних правовідносин саме спеціальні знання є найбільш належним способом встановлення причин виникнення негативних наслідків від застосування хімічного засобу захисту рослин. Проте ні до звернення до суду, ні під час розгляду справи позивач не ініціював проведення відповідних досліджень.
За таких обставин колегія суддів вважає, що наявні у справі докази не дають можливості дійти достовірного висновку про те, що загибель посівів сталася саме внаслідок неналежної якості поставленого відповідачем гербіциду, а не внаслідок інших факторів, пов`язаних із технологією його застосування, агротехнічними особливостями, погодними умовами чи іншими обставинами.
Недоведеним є також і розмір заявлених до стягнення збитків.
Наданий позивачем Звіт про оцінку майнових прав (упущеної вигоди) не може бути покладений в основу висновку про достовірний розмір збитків, оскільки він ґрунтується переважно на відомостях, наданих самим позивачем, а оцінювач прямо застеріг про відсутність перевірки достовірності вихідних даних.
Крім того, розрахунок виконано із застосуванням прогнозних показників врожайності та ринкової вартості продукції, які мають імовірний характер. Суд першої інстанції не перевірив відповідність такого розрахунку вимогам статті 22 ЦК України та не з`ясував, чи враховані всі витрати, необхідні для фактичного отримання доходу, як того вимагає правова природа упущеної вигоди та правові висновки Верховного Суду.
Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами ані факту поставки товару неналежної якості, ані наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заявленими збитками, ані достовірного розміру таких збитків.
За відсутності необхідних елементів складу цивільного правопорушення правові підстави для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування збитків відсутні, а тому рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2026 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 1ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно частиною 1 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення ухвалено судом першої інстанції з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим його належить скасувати з прийняттям нового рішення.

Судові витрати.
Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись статтями 269, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИВЕНА АГРО" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2026 у справі № 904/1300/25 задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2026 у справі № 904/1300/25 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ЗЛАГОДА".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ЗЛАГОДА", 52738, Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, село Новохорошевське, вул.Дніпровська, буд.36, код ЄДРПОУ 34245451 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИВЕНА АГРО", 51486, Дніпропетровська обл., Павлоградський р-н, село Богуслав, вул.Тернівська буд.2/1, код ЄДРПОУ 43373121) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 68863,64 грн.

Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 ГПК України.

Повна постанова складена та підписана 16.06.2026.

Головуючий суддя Т. В. СТЕФАНІВ

Суддя Т. Ю. ДЕМЧИНА

Суддя О. І. КУЧЕРЕНКО