ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
05.06.2026 	Справа № 910/3194/26	

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнеспрофіт Ойл»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс-Захід»
про стягнення 1 633 468,11 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнеспрофіт Ойл» (далі – ТОВ «Бізнеспрофіт Ойл») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс-Захід» (далі – ТОВ «Акріс-Захід») про стягнення 1 633 468,11 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання із сплати за надані на підставі договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №17/07/2025-16 від 17.07.2025 послуги перевезення, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 1 612 833,11 грн., а також заявляє про стягнення з відповідача 3% у розмірі 4 507,00 грн. та інфляційних у розмірі 16 128,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, визначено строк для подання відзиву на позов – протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) – протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.
22.04.2026 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс-Захід» надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на те, що відповідачем було встановлено факт організації та привласнення товарно-матеріальних цінностей (зерна сої) позивачем, що завдало істотної шкоди ТОВ «Акріс-Захід», у зв`язку з чим останній не визнає будь-яких вимог та/або претензій ТОВ «Бізнеспрофіт Ойл» щодо оплати послуг за договором перевезення, а також скористався своїм правом, передбаченим п. 10.5 договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №17/07/2025-16 від 17.07.2025, на притримання сум оплат за перевезення з підстав завдання перевізником прямих збитків замовнику.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.
17.07.2025 між ТОВ «ТОВ «Бізнеспрофіт Ойл» (перевізник) та ТОВ «Акріс-Захід» (замовник) було укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №17/07/2025-16 (надалі – «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а перевізник зобов`язується надавати замовнику послуги перевезення вантажів: зерно, насіння, добрива та ін. автомобілями.
Згідно із п. 1.2 Договору відомості щодо кількості, переліку транспорту, який перевізник зобов`язується надати для перевезення вантажів замовника, відображаються в Додатку №2 до договору та може корегуватися за взаємною згодою сторін.
Пунктом 1.3 Договору передбачено, що територія надання послуг: територія України. Конкретні маршрути перевезення визначаються замовником і фіксуються в товарно-транспортних накладних. 
Адреса місця первинного прибуття техніки перевізника для надання послуг: Львівська обл., Львівський р-н, м. Глиняни, вул. Львівська, буд. 85 (п. 1.4 Договору).
Відповідно до п. 1.5 та 1.6 Договору перевізником здійснюватимуться систематичні перевезення вантажів замовника на визначених ним маршрутах на пальному перевізника. При цьому Перевізник погоджується, що вантажовідправником або вантажоодержувачем може бути будь-яка третя особа згідно вказівки замовника.
За умовами п. 2.1 Договору ціна послуг перевізника (тарифи на перевезення) встановлюються Додатком №1 до договору, що є невід`ємною його частиною. У випадках, передбачених договором або домовленістю сторін, вони можуть бути змінені шляхом укладення додаткової угоди. Незалежно від умов, визначених додатком, замовник може прийняти рішення про повне або часткове авансування перевізника.
Згідно із п. 2.3 Договору замовник оплачує послуги перевізника протягом 20 (двадцяти) банківських днів після підписання сторонами акта передачі-приймання наданих послуг.
На виконання умов Договору, за період з вересня по листопад 2025 року позивачем надано відповідачу послуги перевезення на загальну суму 1 913 233,11 грн., на підтвердження чого до позовної заяви додано відповідні товарно-транспортні накладні, акти надання послуг №АС3009014 від 30.09.2025 на суму 428 015,64 грн., №АС3110018 від 31.10.2025 на суму 755 861,76 грн. та №АС2811020 від 28.11.2025 на суму 729 355,71 грн., рахунки на оплату №289 від 30.09.2025 на суму 428 015,64 грн., №319 від 31.10.2025 на суму 755 861,76 грн. та №350 від 28.11.2025 на суму 729 355,71 грн., податкові накладні №68 від 30.09.2025 на суму 428 015,64 грн., №73 від 31.10.2025 на суму 755 861,76 грн. та №57 від 28.11.2025 на суму 729 355,71 грн. 
Відповідачем здійснена оплата позивачу послуг перевезення згідно Договору на суму 300 400,00 грн., на підтвердження чого до позовної заяви долучено платіжну інструкцію №5528012 від 22.10.2025.
Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання із оплати наданих на підставі Договору послуг, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у загальному розмірі 1 612 833,11 грн.
Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору перевезення вантажу, а тому права та обов`язки сторін визначаються, в тому числі, положеннями глави 64 Цивільного кодексу України.
Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.
Матеріалами справи (товарно-транспортні накладні №ЛЬВ144126 від 19.09.2025, №ЛЬВ144134 від 19.09.2025, №ЛЬВ144125 від 19.09.2025, №ЛЬВ144128 від 19.09.2025, №ЛЬВ144430 від 21.09.2025, №ЛЬВ144323 від 21.09.2025, №ЛЬВ144430 від 21.09.2025, №ЛЬВ144375 від 21.09.2025, №ЛЬВ144376 від 21.09.2025, №ЛЬВ144322 від 21.09.2025, №ЛЬВ144433 від 21.09.2025, №ЛЬВ61520 від 21.09.2025, №ЛЬВ144324 від 21.09.2025, №ЛЬВ144454 від 22.09.2025, №ЛЬВ144455 від 22.09.2025, №ЛЬВ144700 від 23.09.2025, №ЛЬВ144701 від 23.09.2025, №ЛЬВ144690 від 23.09.2025, №ЛЬВ145163 від 25.09.2025, №ЛЬВ145048 від 25.09.2025, №ЛЬВ145326 від 26.09.2025, №ЛЬВ145987 від 27.09.2025, №ЛЬВ145669 від 27.09.2025, №ЛЬВ145659 від 27.09.2025, №ЛЬВ145923 від 27.09.2025, №ЛЬВ146017 від 27.09.2025, №ЛЬВ146015 від 27.09.2025, №ЛЬВ145925 від 27.09.2025, №Е154092 від 27.09.2025, №Е154103 від 27.09.2025, №Е154157 від 28.09.2025, №Е154176 від 28.09.2025, №Е154156 від 28.09.2025, №Е154177 від 28.09.2025, №ЛЬВ146231 від 28.09.2025, №ЛЬВ146158 від 28.09.2025, №ЛЬВ147313 від 08.10.2025, №ЛЬВ147316 від 08.10.2025, №ЛЬВ147318 від 08.10.2025, №ЛЬВ147336 від 08.10.2025, №ЛЬВ147340 від 08.10.2025, №ЛЬВ147341 від 08.10.2025, №ЛЬВ148306 від 14.10.2025, №ЛЬВ148311 від 14.10.2025, №ЛЬВ148345 від 14.10.2025, №ЛЬВ147346 від 14.10.2025, №ЛЬВ148378 від 14.10.2025, №ЛЬВ148612 від 15.10.2025, №ЛЬВ148699 від 15.10.2025, №ЛЬВ148723 від 15.10.2025, №ЛЬВ149289 від 17.10.2025, №ЛЬВ149293 від 17.10.2025, №ЛЬВ149299 від 17.10.2025, №ЛЬВ149301 від 17.10.2025, №ЛЬВ149303 від 17.10.2025, №ЛЬВ149565 від 17.10.2025, №ЛЬВ149914 від 19.10.2025, №ЛЬВ149921 від 19.10.2025, №ЛЬВ149922 від 19.10.2025, №ЛЬВ150147 від 20.10.2025, №ЛЬВ150039 від 20.10.2025, №ЛЬВ150111 від 20.10.2025, №ЛЬВ150113 від 20.10.2025, №ЛЬВ150198 від 20.10.2025, №ЛЬВ150293 від 21.10.2025, №ЛЬВ150369 від 21.10.2025, №ЛЬВ150377 від 21.10.2025, №ЛЬВ150412 від 21.10.2025, №ЛЬВ150706 від 22.10.2025, №ЛЬВ150744 від 22.10.2025, №ЛЬВ150746 від 22.10.2025, №ЛЬВ150835 від 22.10.2025, №ЛЬВ150855 від 22.10.2025, №ЛЬВ151015 від 23.10.2025, №ЛЬВ151065 від 23.10.2025, №ЛЬВ151070 від 23.10.2025, №ЛЬВ151204 від 24.10.2025, №ЛЬВ152112 від 27.10.2025, №ЛЬВ152269 від 28.10.2025, №ЛЬВ152846 від 30.10.2025, №ЛЬВ152916 від 30.10.2025, №ЛЬВ152966 від 30.10.2025, №ЛЬВ152967 від 30.10.2025, №ЛЬВ153069 від 30.10.2025, №ЛЬВ153071 від 30.10.2025, №ЛЬВ152897 від 30.10.2025, №ЛЬВ153244 від 31.10.2025, №ЛЬВ153246 від 31.10.2025, №ЛЬВ153436 від 31.10.2025, №ЛЬВ153701 від 01.11.2025, №ЛЬВ153702 від 01.11.2025, №ЛЬВ153860 від 01.11.2025, №ЛЬВ154179 від 02.11.2025, №ЛЬВ154281 від 02.11.2025, №ЛЬВ154291 від 02.11.2025, №ЛЬВ154245 від 02.11.2025, №ЛЬВ154467 від 03.11.2025, №ЛЬВ154530 від 03.11.2025, №ЛЬВ154607 від 03.11.2025, №ЛЬВ154609 від 03.11.2025, №ЛЬВ154893 від 04.11.2025, №ЛЬВ154894 від 04.11.2025, №ЛЬВ154946 від 05.11.2025, №ЛЬВ154969 від 05.11.2025, №ЛЬВ155070 від 05.11.2025, №ЛЬВ155071 від 05.11.2025, №ЛЬВ155146 від 05.11.2025, №ЛЬВ155354 від 06.11.2025, №ЛЬВ155548 від 06.11.2025, №ЛЬВ155553 від 06.11.2025, №ЛЬВ155848 від 07.11.2025, №ЛЬВ155885 від 07.11.2025, №ЛЬВ155926 від 07.11.2025, №ЛЬВ155927 від 07.11.2025, №ЛЬВ155991 від 07.11.2025, №ЛЬВ156135 від 07.11.2025, №ЛЬВ156162 від 07.11.2025, №ЛЬВ156354 від 08.11.2025, №ЛЬВ156430 від 08.11.2025, №ЛЬВ156436 від 08.11.2025, №ЛЬВ156530 від 08.11.2025, №ЛЬВ156781 від 09.11.2025, №ЛЬВ156784 від 09.11.2025, №ЛЬВ156794 від 09.11.2025, №ЛЬВ156800 від 09.11.2025, №ЛЬВ157084 від 10.11.2025, №ЛЬВ157086 від 10.11.2025, №ЛЬВ157109 від 10.112025, №ЛЬВ157127 від 10.11.2025, №Е157217 від 11.11.2025, №Е157225 від 11.11.2025, №Е157226 від 11.11.2025, №Е157231 від 11.11.2025, №ЛЬВ157590 від 12.11.2025, №ЛЬВ157593 від 12.11.2025, №ЛЬВ157598 від 12.11.2025, №ЛЬВ157622 від 12.11.2025, №ЛЬВ157886 від 13.11.2025, №ЛЬВ157890 від 13.11.2025, №ЛЬВ157893 від 13.11.2025, №ЛЬВ157898 від 13.11.2025, №ЛЬВ158431 від 14.11.2025, №ЛЬВ158469 від 14.11.2025, №ЛЬВ158899 від 15.11.2025, №ЛЬВ159735 від 18.11.2025) підтверджується надання позивачем відповідачу послуг перевезення за період з вересня по листопад 2025 року на підставі Договору.
У зв`язку із здійсненням вказаних перевезень, ТОВ «Бізнеспрофіт Ойл» направлено ТОВ «Акріс-Захід» акти надання послуг №АС3009014 від 30.09.2025 на суму 428 015,64 грн., №АС3110018 від 31.10.2025 на суму 755 861,76 грн. та №АС2811020 від 28.11.2025 на суму 729 355,71 грн., а також рахунки на оплату №289 від 30.09.2025 на суму 428 015,64 грн., №319 від 31.10.2025 на суму 755 861,76 грн. та №350 від 28.11.2025 на суму 729 355,71 грн., що підтверджується відповідними експрес-накладними №59001482121218 від 21.10.2025, №59001499829639 від 13.11.2025 та №59001527236843 від 15.12.2025.
Зазначені акти надання послуг не підписані з боку відповідача, проте ТОВ «Акріс-Захід» сплачено ТОВ «Бізнеспрофіт Ойл» за послуги перевезення вантажу на підставі Договору суму у розмірі 300 400,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №5528012 від 22.10.2025.
Варто зауважити, що відповідно до п. 2.3 Договору строки оплати наданих послуг перевезення пов`язані саме із підписанням сторонами вказаних актів.
В той же час, відповідач жодним чином не спростовує наданих позивачем доказів в підтвердження факту направлення йому актів надання послуг №АС3009014 від 30.09.2025, №АС3110018 від 31.10.2025 та №АС2811020 від 28.11.2025, як і не заперечує їх отримання, чи отримання інших документів за експрес-накладними №59001482121218 від 21.10.2025, №59001499829639 від 13.11.2025 та №59001527236843 від 15.12.2025.
Разом з тим, відповідачем відповідного належного реагування на отримані від позивача акти здійснено не було, не повідомлено позивача про обґрунтовані зауваження щодо наданих позивачем послуг перевезення.
Водночас вже у відзиві на позов, відповідач зауважив, що встановив факт організації та привласнення товарно-матеріальних цінностей (зерна сої) підрядними організаціями, зокрема ТОВ «Бізнеспрофіт Ойл». За твердженням відповідача, привласнення зерна сої відповідача здійснювалося шляхом зсипання зерна з вантажних транспортних засобів, які надавали послуги з перевезення врожаю сої, зібраного з полів, розташованих у Львівській області, та на шляху до елеватора, здійснювали імітацію руху на встановленому маршруту (GPS-трекери передавались легковим авто), яке здійснювалось сторонніми легковими транспортними засобами.
Виходячи із змісту відзиву на позов, вперше питання втручання в роботу GPS-трекерів перевізником піднялось відповідачем 19.01.2026, у адвокатському запиті представника ТОВ «Акріс-Захід» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теко Трейд» щодо надання інформації про втручання в їх роботу.
Принагідно, що звернення із вказаним адвокатським запитом було зроблено після отримання відповідачем листа №02/26-01/26 від 15.01.2026, в якому позивач, черговий раз, вказував на існування заборгованості, яка в загальному складає суму у розмірі 1 612 833,11 грн., та пропонував ТОВ «Акріс-Захід» виконати умови Договору в частині розрахунків для відновлення подальшої співпраці.
Не може не привернути на себе увагу той факт, що, за даними відповідача, втручання у роботу контрольного обладнання відбувалось з 21.09.2025 по 17.10.2025, проте жодних претензій стосовно такого факту від відповідача до позивача досить тривалий час не пред`являлось. 
Суд відзначає, що вказані товарно-транспортні накладні підписані як замовником, так і безпосередньо одержувачем товару без жодних зауважень, у зв`язку з чим у суду відсутні підстав для висновку про неналежне виконання позивачем зобов`язання із перевезення вантажів на підставі Договору.
Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, матеріалами справи повністю спростовуються заперечення відповідача, а обставина неприйняття останнім наданих позивачем послуг перевезення є порушенням умов укладеного між сторонами Договору.
Крім того, до тверджень відповідача про право притримання сум оплат на підставі п. 10.5 Договору суд відноситься критично з огляду на встановлені обставини відсутності у відповідача претензій щодо спірних перевезень та відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів в підтвердження фактів понесення відповідачем будь-яких збитків під час їх здійснення.
Більш того, питання наявності підстав для застосування до позивача санкцій та/або стягнення збитків не входить в предмет доказування у даній справі і відповідач не позбавлений можливості пред`явлення позову до позивача із такими вимогами.
Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В даному випадку, умовами Договору строк оплати було пов`язано саме з моменту підписання сторонами акта передачі-приймання наданих послуг, проте такі акти не були підписані відповідачем, а умови Договору не містять положень щодо строку оплати у такому випадку.
Однак відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Так, ТОВ «Бізнеспрофіт Ойл» звернувся до ТОВ «Акріс-Захід» із претензією №01-17/12/25 від 17.12.2025, в якій просив до 25.12.2025 сплатити заборгованості за Договором у розмірі 1 612 833,11 грн., що підтверджується експрес-накладною №59001528190455, в якій також зазначено отримання відправлення отримувачем 17.12.2025 о 09:49, що не заперечується відповідачем. 
Отже, з урахуванням положень ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, відповідач зобов`язаний був сплатити заборгованість за Договором у розмірі 1 612 833,11 грн. до 25.12.2025.
Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 1 612 833,11 грн. за надані на підставі Договору послуги перевезення. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.
Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Бізнеспрофіт Ойл» про стягнення з ТОВ «Акріс-Захід» заборгованості у розмірі 1 612 833,11 грн. є правомірними та обґрунтованими.
Також, позивачем заявлено про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4 507,00 грн. та інфляційних у розмірі 16 128,00 грн., за прострочення виконання грошового зобов`язання за загальний період з 13.02.2026 по 18.03.2026.
Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.
За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок, враховуючи відсутність підстав для виходу за межі позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 4 507,00 грн. та інфляційні у розмірі 16 128,00 грн.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, №303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Всі інші докази, заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як такі, що не спростовують висновків суду щодо достатніх підстав для задоволення позовних вимог.
Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з ТОВ «Акріс-Захід» на користь ТОВ «Бізнеспрофіт Ойл» заборгованості у розмірі 1 612 833,11 грн., 3% річних у розмірі 4 507,00 грн. та інфляційних у розмірі 16 128,00 грн.
Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнеспрофіт Ойл» задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс-Захід» (01032, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 106 Б; ідентифікаційний код 43706726) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнеспрофіт Ойл» (79039, м. Львів, вул. Моринецька, буд. 14а; ідентифікаційний код 42510785) заборгованість у розмірі 1 612 833 (один мільйон шістсот дванадцять тисяч вісімсот тридцять три) грн. 11 коп., 3% річних у розмірі 4 507 (чотири тисячі п`ятсот сім) грн. 00 коп., інфляційні у розмірі 16 128 (шістнадцять тисяч сто двадцять вісім) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 19 601 (дев`ятнадцять тисяч шістсот одна) грн. 62 коп. Видати наказ.
3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя  В.П. Босий