П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/27234/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстренко Наталія Миколаївна 
Суддя-доповідач - Томчук А.В. 
17 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Томчука А.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Савицької Н.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 та абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на зазначеній підставі.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 та абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на зазначеній підставі. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем з рапортом надані усі документи, передбачені п.п. 26 п. 5 Додатку № 19 до Інструкції № 170, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби через сімейні обставини, а військовою частиною НОМЕР_1 не доведено належним чином підстав для відмови у звільненні позивача з військової служби.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та не надав належної оцінки фактичним обставинам справи. Вказує, що системний аналіз абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» свідчить про необхідність одночасної наявності трьох обставин: встановлена інвалідність І чи ІІ групи у одного із батьків; необхідність здійснювати постійний догляд за такою особою; відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи. Апелянт зазначає, що позивач до рапорту не долучив жодного документу, який би спростовував наявність у матері позивача братів та сестер, інших дітей, онуків або ж об`єктивну неможливість здійснювати постійний догляд. Крім того, апелянт звертає увагу, що у паспорті позивача здійснено запис про наявність у нього повнолітньої доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідно до свідоцтва про шлюб змінено прізвище на ОСОБА_3 ), яка є онукою ОСОБА_4 та, відповідно, членом сім`ї другого ступеня споріднення, що, на думку апелянта, виключає можливість звільнення позивача з військової служби на зазначеній підставі. Апелянт вважає, що позивачем не надано жодного документу та не наведено жодного факту, чому ОСОБА_5 об`єктивно неспроможна здійснювати постійний догляд за своєю бабусею.
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив щодо доводів і мотивів такої скарги та просив залишити оскаржуване судове рішення без змін. У відзиві позивач зазначає, що ним з рапортом надані усі документи, передбачені п.п. 26 п. 5 Додатку № 19 до Інструкції № 170, а відповідач у листі від 20.09.2025 року не зазначив, яка саме з обставин є не підтвердженою документально та які документи мають відповідну обставину підтверджувати. Посилається на постанову Верховного Суду від 27.02.2025 у справі № 380/16966/24 та постанову Верховного Суду від 07.05.2025 у справі № 420/30227/24, відповідно до яких «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, а «юридична наявність» інших членів сім`ї, які реально не можуть здійснювати такий догляд з об`єктивних причин, свідчить про їх відсутність у розумінні зазначеної норми. Зазначає, що оцінку колу осіб, що могли здійснювати догляд за ОСОБА_4 , було надано в межах акту обстеження сімейного стану військовослужбовця від 26.08.2025 року, за результатами якого не виявлено інших членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд.
Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.
З урахуванням приписів статті 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.
Приписами частин першої - третьої статті 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Мати позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду.
Батько позивача - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Сестра позивача - ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
09.09.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення його з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини, зокрема необхідність здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи.
З наданого позивачем акту перевірки сімейного стану військовослужбовця від 26.08.2025 року вбачається, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 існує родинний зв`язок першого ступеня споріднення. В ході перевірки не виявлено інших членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд.
Листом від 20.09.2025 року № 1458/11394 Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що наданими ним документами не підтверджено наявність підстав для звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 та абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». При цьому у вказаному листі відповідач не зазначив, яка саме з обставин є не підтвердженою документально та які документи мають відповідну обставину підтверджувати.
У позивача є повнолітня донька - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є онукою ОСОБА_4 та, відповідно, членом сім`ї другого ступеня споріднення останньої.
Вважаючи відмову відповідача у задоволенні рапорту протиправною, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Частиною п`ятою статті 1 Закону № 2232-XII передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.
Згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, зокрема: «необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи».
З аналізу вказаних положень у їх сукупності слідує, що військовослужбовець має право на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану на підставі абзацу тринадцятого пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII за наявності одночасно таких обставин: 1) один з його батьків чи батьків дружини (чоловіка) є особою з інвалідністю І чи ІІ групи і потребує постійного догляду; 2) відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
При цьому обов`язок надання відповідних підтверджуючих документів покладено саме на особу, яка звернулася з відповідним рапортом.
Згідно з частиною 7 статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).
Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення № 1153/2008 визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170 (далі - Інструкція № 170).
Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV Інструкції № 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Згідно з підпунктом 26 пункту 5 Додатку № 19 до Інструкції № 170 при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII подаються: документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами); один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки; один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду; висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.
Відповідно до пункту 4 Розділу ІІІ Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531 (далі - Порядок № 531), якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
Як встановлено судом, позивачем з рапортом від 09.09.2025 року надані документи, передбачені п.п. 26 п. 5 Додатку № 19 до Інструкції № 170, зокрема акт перевірки сімейного стану військовослужбовця від 26.08.2025 року, з якого вбачається, що між ОСОБА_4 та позивачем існує родинний зв`язок першого ступеня споріднення, батько позивача помер, сестра позивача померла, в ході перевірки не виявлено інших членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд.
Водночас, Військова частина НОМЕР_1 листом від 20.09.2025 року № 1458/11394 фактично відмовила позивачу у звільненні з військової служби, обмежившись загальним посиланням на те, що наданими документами не підтверджено наявність підстав для звільнення, передбачених абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII, при цьому не зазначивши, яка саме з обставин є не підтвердженою документально та які саме документи мають відповідну обставину підтверджувати.
Щодо доводів апеляційної скарги про наявність у позивача повнолітньої доньки - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є онукою ОСОБА_4 та членом сім`ї другого ступеня споріднення останньої, що, на думку апелянта, виключає можливість звільнення позивача з військової служби, колегія суддів зазначає наступне.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.02.2025 у справі № 380/16966/24 виснував, що «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII.
Аналогічна правова позиція підтверджена Верховним Судом у постанові від 07.05.2025 у справі № 420/30227/24, де зазначено, що «юридична наявність» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення особи, яка потребує стороннього догляду, але при цьому реально не можуть здійснювати такий догляд з об`єктивних причин, свідчить про відсутність її у розумінні приписів частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів, враховуючи зазначені правові висновки Верховного Суду, зазначає, що умову звільнення військовослужбовців з військової служби, яка викладена в абзаці 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII - «за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення», слід тлумачити не лише як їх фізичну відсутність, але й як об`єктивну неможливість виконання такими членами сім`ї обов`язків по здійсненню постійного догляду за особою з інвалідністю з будь-яких об`єктивно існуючих причин.
При цьому, як встановлено судом, оцінку колу осіб, що могли здійснювати догляд за ОСОБА_4 , було надано в межах акту обстеження сімейного стану військовослужбовця від 26.08.2025 року, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки, за результатами якого не виявлено інших членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд. Зазначений акт є одним із документів, передбачених п.п. 26 п. 5 Додатку № 19 до Інструкції № 170, та містить інформацію про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 4 Розділу ІІІ Порядку № 531, якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, командир (начальник) може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів, які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті. Проте відповідач у листі від 20.09.2025 року не скористався цим правом та не зазначив, яких саме документів не вистачає, обмежившись загальним формулюванням про непідтвердженість підстав для звільнення.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем надані усі необхідні документи, передбачені чинним законодавством, для звільнення з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII, а відмова Військової частини НОМЕР_1 у звільненні позивача з військової служби є протиправною.
Доводи апеляційної скарги про те, що наявність у позивача повнолітньої доньки (онуки ОСОБА_4 ) автоматично виключає можливість звільнення позивача з військової служби, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки, як зазначено вище, «відсутність» у розумінні абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII означає не лише фізичну відсутність, але й реальну неможливість здійснювати постійний догляд, що було перевірено та підтверджено актом обстеження сімейного стану військовослужбовця від 26.08.2025 року.
Посилання апелянта на положення Податкового кодексу України щодо визначення ступенів споріднення не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки сам факт наявності родичів другого ступеня споріднення не є безумовною підставою для відмови у звільненні за відсутності доказів реальної можливості таких осіб здійснювати постійний догляд.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п.п. 29-30 рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994). При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (див. пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001).
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 315, статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до положень статті 139 КАС України не здійснюється. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Томчук А.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Савицька Н.В.