Справа № 523/26551/25
Провадження №1-кп/523/1086/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 травня 2026 року м.Одеса
Пересипський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 
за участю: секретаря судового засідання – ОСОБА_2 
прокурора Пересипської окружної прокуратури м.Одеси – ОСОБА_3 
обвинуваченого (підсудного) – ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12025162490001690 від 09.10.2025 року, за обвинуваченням: 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, військовозобов`язаного, зі середньою освітою, неодруженого та офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.361 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Підсудний ОСОБА_4 , достовірно знаючи про те, що Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та після його затвердження Законом України №2102-IХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» та ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпочався воєнний стан, який неодноразово продовжувався, діяв на момент вчинення та діє до теперішнього часу, скоїв умисні корисливі кримінальні правопорушення, за наступних обставин.
06.10.2025 року в обідній час, більш точний час не встановлено, підсудний ОСОБА_4 , перебуваючи в гостях у раніше знайомого йому потерпілого ОСОБА_5 за адресою: м.Одеса, вул.3-я Суворовська, буд.20а, побачив на кухонному столі планшет марки «Samsung Galaxy TabA7 lite», що належав останньому, та в цей час у підсудного винник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, підсудний ОСОБА_4 , скористався тим, що потерпілий ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння заснув і не спостерігав за його діями, діючи умисно, протиправно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно викрав планшет марки «SamsungGalaxyTabA7 lite», вартістю 3900,00 гривень.
Після чого, підсудний ОСОБА_4 місце вчинення кримінального правопорушення залишив, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду у наведеному розмірі. 
Крім того, 06.10.2025 року в обідній час, більш точний час не встановлено, підсудний ОСОБА_4 , перебуваючи в гостях у раніше знайомого йому потерпілого ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 , побачив на кухонному столі банківську картку «ПриватБанк» з номером № НОМЕР_1 та в цей час у підсудного виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, визначивши об`єктом свого злочинного посягання належну потерпілому зазначену банківську картку.
У подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та не може завадити реалізації його злочинного умислу, підсудний ОСОБА_4 скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_5 перебуває в стані алкогольного сп`яніння та заснув, не спостерігає за його діями, вказаний підсудний діючи умисно, протиправно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно викрав банківську картку «ПриватБанк» з номером № НОМЕР_1 , держателем якої є потерпілий ОСОБА_5 ..
Банківська платіжна картка АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 у вартісному вираженні ніякої матеріальної цінності для потерпілого ОСОБА_5 не представляє, але відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію» №2657- XII, пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст.1, п.15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» №2346-III, ч.4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» №2121-III, примітки до ст.358 КК України, а також згідно із Постановою ВСУ №5-8кс11 від 20.06.2011, є різновидом офіційних документів, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, видана повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити, внаслідок заволодіння якою підсудний ОСОБА_4 позбавив таким чином означеного потерпілого можливості використовувати зазначену картку за призначенням.
Після чого, підсудний ОСОБА_4 з викраденою банківською платіжною картою з номером № НОМЕР_1 , з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись нею на власний розсуд. 
Крім того, 06.10.2025, у невстановлений час, підсудний ОСОБА_4 знаходячись за місцем свого тимчасового мешкання за адресою: АДРЕСА_4 , отримавши доступ до раніше викраденого ним і належного потерпілому ОСОБА_5 планшету моделі «Samsung GalaxyTabA7 lite», знаючи пароль доступу до планшету, який йому повідомив потерпілий під час спільного розпивання алкогольних напоїв, вказаний підсудний застосував його до програмного додатку «Приват24», тим самим забезпечивши собі доступ до WEB-банкінгу «Приват24», та в цей час у підсудного виник умисел на отримання незаконних прибутків шляхом протиправного використання програмного додатку «Приват24» АТ КБ «ПриватБанк» із реквізитами банківської картки, увів PIN-код паролю до планшетй для входу в онлайн-банкінг банківської платіжної картки АТ КБ «ПриватБанк» з рахунком НОМЕР_2 , яка емітована на ім`я потерпілого
Надалі, того ж дня, у невстановлений час, підсудний ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне заволодіння коштами та перебуваючи за місцем свого тимчасового мешкання за адресою: АДРЕСА_4 , використовуючи планшетний пристрій моделі «Samsung GalaxyTabA7 lite», за допомогою мережі «Інтернет», незаконно використовуючи програмний додаток «Приват24» інтернет-банкінгу АТ КБ «ПриватБанк», який згідно Закону України «Про платіжні послуги» є платіжним пристроєм та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою, вказаний підсудний переслідуючи прямий умисел, направлений на здійснення протиправних дій в сфері інформаційних (автоматизованих) систем, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх наслідки, бажаючи їх настання, особисто, без відома та згоди потерпілого ОСОБА_5 здійснив протиправно авторизацію у програмному додатку «Приват24» інтернет-банкінгу АТ КБ «ПриватБанк», в результаті чого отримав доступ до конфіденційної інформації потерпілого, його банківського рахунку, реквізитів платіжних карток, грошових коштів, що відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» є банківською таємницею, яка стала відома підсудному всупереч волі потерпілого.
Крім того, підсудний ОСОБА_6 , достовірно обізнаний про введення на території України правого режиму воєнного стану у зв`язку з військовою агресією рф проти України, 06.10.2025, у невстановлений час, знаходячись за місцем свого тимчасового мешкання за адресою: АДРЕСА_4 та отримавши доступ до раніше викраденого ним і належного потерпілому ОСОБА_5 планшету моделі «SamsungGalaxyTabA7 lite», тим самим забезпечивши собі доступ до WEB-банкінгу «Приват24» та здійснив огляд відкритих у АТ КБ «ПриватБанк» рахунків потерпілого, де виявив на балансі грошові кошти в сумі 39 945 гривень, в результаті чого у останнього раптово виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення належних потерпілому грошових коштів.
Проте, не маючи достатніх технічних навичок, підсудний ОСОБА_4 залучив сторонню особу для формування документу на переказ грошових коштів, не повідомляючи їй при цьому про незаконність цих дій, та впевнивши її в приналежності йому планшетного пристрою «Samsung GalaxyTabA7 lite», надавши в підтвердження пароль для входу в WEB-банкінг «Приват24».
Таким чином, підсудний ОСОБА_4 , використовуючи вміння і навички сторонньої особи та надаючи безпосередні вказівки останній, здійснив несанкціоноване втручання в роботу облікового запису автоматизованої інформаційної системи АТ КБ «ПриватБанк» з метою викрадення грошових коштів, які зберігаються і обліковуються у безготівковій формі на банківському рахунку НОМЕР_2 відкритому АТ КБ «ПриватБанк». 
Надалі, підсудний ОСОБА_4 , продовжуючи надавати недостовірну інформацію про бажання власника банківського рахунку НОМЕР_2 - потерпілого ОСОБА_5 здійснити переказ, спонукав сторонню особу зазначити недостовірні відомості у платіжній інструкції щодо наміру платника здійснити у встановленому порядку перерахунок коштів з належного потерпілому банківського рахунку НОМЕР_2 у сумі 29145 (двадцять дев`ять тисяч сто сорок п`ять) гривень, а також у сумі 10251 (десять тисяч двісті п`ятдесят одна) гривня на платіжну картку АТ «Акцент-Банк» № НОМЕР_3 , емітовану на ім`я ОСОБА_7 , яку направив до автоматизованої системи обробки інформації.
У подальшому, 06.10.2025 о 19:32 та о 19:34 годин, на підставі документів на переказ - платіжних інструкцій №P24A4937241433D9687 та №P24A4937249098D9702, відповідно, з банківського рахунку НОМЕР_2 , відкритого на ім`я потерпілого ОСОБА_5 , підсудний ОСОБА_4 , діючи умисно, таємно і повторно, в умовах воєнного стану, шляхом здійснення двох несанкціонованих платежів на загальну суму 39396 гривень заволодів цими грошовими коштами та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілому матеріальну шкоду у наведеному розмірі. 
В судове засідання потерпілий ОСОБА_5 , будучи належним чином завчасно повідомленим про дату, час та місце судового засідання, - не з`явився, про важність причини своєї неявки до суду не повідомив та з будь-якими заявами чи клопотаннями, зокрема й про відкладення судового засідання, до суду не звертався, у зв`язку з чим суд з урахуванням позиції інших присутніх сторін процесу та з метою дотримання розумності строків судового розгляду, вирішив здійснити розгляд кримінального провадження за відсутністю означеного потерпілого. 
Підсудний ОСОБА_4 повністю визнав свою провину по пред`явленому і викладеному в обвинувальному акті обвинуваченню, а будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини скоєних кримінальних правопорушень.
Так, підсудний ОСОБА_4 в суді пояснив, що дійсно за викладених в обвинувальному акті обставинах, він, будучи обізнаним з введенням в Україні воєнного стану та знаходячись в гостях у раніше знайомого потерпілого ОСОБА_5 , користуючись тим, що останній заснув, здійснив викрадення належних потерпілому планшету та банківської картки, після чого ним було залишено місце цих подій. В подальшому, перебуваючи за місцем свого тимчасового проживання та користуючись обізнаністю з паролем входу через викрадений планшет потерпілого до його банківського рахунку у застосунку Інтернет-банкінгу, він залучив свого знайомого до процесу таємного заволодіння грошовими коштами потерпілого, які знаходились на банківському рахунку останнього, оскільки він не мав особистого банківського рахунку, на який міг би перерахувати грошові кошти потерпілого. Надалі, користуючись банківським рахунком свого знайомого, він перерахував усі належні потерпілому ОСОБА_5 грошові кошти, які перебували на банківському рахунку останнього, на рахунок свого знайомого. Після чого, його знайомий зняв через банкомат готівкові грошові кошти, викрадені у потерпілого, якими він розпорядивсь на власний розсуд, як і отриманими грошовим коштами після здачі ним до ломбарду викраденого у потерпілого планшету, а банківську карту потерпілого - викинув. Отже, спосіб заволодіння ним чужим майном, найменування і марка, вартість викраденого планшету, номер банківської картки та суму належних потерпілому викрадених грошових коштів, ним не оспорюється. Вчинення злочинів пояснює скрутним матеріальним становищем, розуміє їх скоєння в умовах воєнного стану в державі. Шкодує про скоєне, але протягом минулого часу з моменту вчинення кримінальних правопорушень і до дня розгляду справи в суді, завдані потерпілому матеріальні збитки він не відшкодував. Просить не позбавляти його волі, обіцяє більше такого не скоювати та має намір працевлаштуватися і відшкодовувати завдані потерпілому збитки. 
Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за результатами попереднього обговорення з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону та наслідків її застосування, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що учасники провадження правильно розуміють зміст цих положень закону, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.
За наведених підстав, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, фактичні обставини яких ним та ніким із учасників процесу не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджується наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких, окрім допиту підсудного, не здійснювалось в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.
Приймаючи до уваги наведені обставини та отримавши покази підсудного ОСОБА_4 , судом встановлено, що вказаний підсудний своїми умисними діями скоїв: за епізодом з планшетом – таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану; за епізодом з банківською карткою – викрадення офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів; за епізодом отримання доступу до банківської таємниці – несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем; за епізодом заволодіння грошових коштів – таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно і в умовах воєнного стану, а відтак його дії вірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.4 ст.185, ч.1 ст357, ч.1 ст.361 та ч.4 ст.185 КК України, відповідно.
З огляду на ч.4 ст.185 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою настає за скоєння таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, зокрема й повторно, що  карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.
Кримінальна ж відповідальність за ч.1 ст.357 КК України настає за викрадення, привласнення, вимагання офіційних документів, штампів чи печаток або заволодіння ними шляхом шахрайства чи зловживання особи своїм службовим становищем, а так само їх умисне знищення, пошкодження чи приховування, а також здійснення таких самих дій відносно приватних документів, що знаходяться на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності, вчинене з корисливих мотивів або в інших особистих інтересах, що караються штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк.
У частині 1 ст.361 КК України передбачена кримінальна відповідальність за несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж, що карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк.
Повторністю кримінальних правопорушень як формою множинності згідно з нормативним приписом ст.32 КК України визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу (ч.1 ст.32 КК України), а згідно зі ст.35 КК, повторність, сукупність та рецидив кримінальних правопорушень враховуються при кваліфікації кримінальних правопорушень та призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.
Частина 1 ст.33 означеного Кодексу регламентує, що сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено.
У статтях 185, 186 та 189-191 вказаного Кодексу повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або ст.ст.187, 262 цього Кодексу (п.1 примітки ст.185 КК).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
При сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань (ч.1 ст.70 КК України).
Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_4 у розглядуваному кримінальному провадженні, суд приймає до уваги характер, спосіб і обставини вчиненого ним, кількісний склад (4 епізоди) кримінально-протиправних діянь (одне з яких за ч.4 ст.185 КК – вчинене повторно), їх наслідки та корисливу спрямованість, суспільну небезпечність усіх інкримінованих кримінальних правопорушень, які в силу ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів проти власності, кримінальних проступків проти авторитету органів державної влади та у сфері використання електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку, відповідно, що мали місце під час дії воєнного стану в Державі та військової агресії рф проти України, а також судом ураховується розмір заподіяної шкоди та наявність матеріальних претензій до підсудного з боку потерпілого, характеризуючі особу вказаного підсудного дані та стан його здоров`я.
Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що підсудний ОСОБА_4 раніше не судимий і вперше притягається до кримінальної відповідальності; свою провину в обсязі висунутого обвинувачення визнав повністю і надав в суді зізнавальні покази; має працездатний вік, є військовозобов`язаним і перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 ; забезпечений місцем реєстрації на території Одеської області, але фактично проживає в м.Одесі, де характеризується позитивно; на обліку КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» та КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР не перебуває; неодружений і утриманців не має; офіційно не працевлаштований; зі слів – в центрі зайнятості на обліку не значиться та страждає на туберкульоз (підтверджуючі документи на надані). 
Комплексність наведеного свідчить про певну схильність підсудного ОСОБА_4 до кримінально-протиправної поведінки, про відсутність критичного ставлення до своєї поведінки і осуду вчиненого, про нехтування ним правил законослухняної поведінки в суспільстві та про його небажання займатися суспільно-корисною працею в умовах складного для Держави часу – воєнного стану, що одночасно обумовлює доцільність його виправлення і недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень в умовах суспільства, з обов`язковим застосуванням наглядово-виховних заходів, а також про неможливість призначення йому такого виду покарання як штраф (ст.ст.53, 357, 361 КК).
Разом із тим та згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні, органом досудового розслідування та прокурором в суді, у якості обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_4 , визначено щире каяття.
Згідно з п.4 ч.1 ст.91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а згідно зі ст.92 цього ж Кодексу, обов`язок доказування перелічених обставин покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, – на потерпілого.
Проте, з наведеною вище позицією органу досудового розслідування та прокурора в суді, суд погодитись не може, оскільки в судовому засіданні встановлено, що протягом досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження, підсудний ОСОБА_4 , незважаючи на визнання своєї провини та перебування на волі, з часу вчинення інкримінованих діянь заподіяну потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду - не відшкодував, а згідно з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (постанови від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), щире каяття особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, у бажані виправити наслідки вчиненого.
Втім, відомості, які б доводили факт щирого каяття підсудного ОСОБА_4 , мали знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження та надані до суду під час судового розгляду, але відповідних доказів на підтвердження відшкодування вказаним підсудним або принаймні у намаганні відшкодувати завдані потерпілому матеріальні збитки, протягом розгляду кримінального провадження сторонами процесу суду не надано і матеріали судової справи таких даних не містять.
Попри те, слід зауважити, що як вбачається з матеріалів розглядуваного кримінального провадження та показів допитаного в суді підсудного ОСОБА_4 , викриття протиправної діяльності останнього відбулося не у зв`язку з осудом ним своєї поведінки та з`явленням до поліції із зізнанням, або добровільною видачею ним викраденого майна чи грошових коштів, намаганням іншим чином виправити виниклу ситуацію, а внаслідок своєчасно вжитих правоохоронним органом відповідних оперативно-розшукових (слідчих) заходів з викриття вказаного підсудного. 
Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_4 , слід віднести визнання ним своєї провини в обсязі висунутого обвинувачення, а обставин, що обтяжують покарання вказаного підсудного, як визначено у обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, у кримінальному провадженні не встановлено.
Положення ч.ч.1, 3 ст.75 КК України встановлюють, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч.3 ст.127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, у разі не вчинення останнім протягом визначеного іспитового строку нового кримінального правопорушення і виконання покладених на нього обов`язків.
На підставі сукупності викладеного, з дотриманням принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання у розглядуваному кримінальному провадженні, приймаючи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини інкримінованих підсудному ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, їх характер, спосіб вчинення та наслідки, розмір заподіяних збитків, системність і кількісний склад (4 епізоди), ступінь їх суспільної небезпечності, наявність пом`якшуючих і відсутність обтяжуючих покарання обставин, наведені вище характеризуючі особу підсудного дані, комплексність яких обумовлюють можливість його виправлення в умовах суспільства з обов`язковим застосуванням наглядово-виховних заходів, суд у контексті ст.ст.50, 65 КК України в цілому погоджується з висловленою під час судових дебатів пропозицією прокурора з цього приводу і доходить висновку про те, що обґрунтованим і достатнім для виправлення вказаного підсудного та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень уявляється доцільність призначення підсудному покарання у виді пробаційного нагляду і позбавлення волів у межах санкцій, визначених у ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.361 означеного Кодексу, відповідно, з призначенням остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами ст.70 цього Кодексу, із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням та з покладенням на підсудного низки обов`язків в порядку ст.ст.75, 76 цього ж Кодексу.
Питання щодо належно підтверджених відповідними доказами процесуальних витрат у кримінальному провадженні суд вирішує в порядку ст.ст.124, 126 КПК України, а щодо речових доказів – в силу вимог ст.100 цього ж Кодексу.
Керуючись ст.ст.91-92, 100, 124, 126, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів і кримінальних проступків, відповідно), передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.361 КК України, призначивши покарання:
-за ч.1 ст.357 КК України - у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки;
-за ч.1 ст.361 КК України – у виді пробаційного нагляду на строк 3 роки;
-за ч.4 ст.185 КК України – у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Відповідно до ст.70 КК України, при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_4 визначити у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч.ч.2, 3 ст.75, п.п.1-2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки, якщо протягом визначеного строку випробування зазначена особа не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки – періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу); виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Згідно з ч.4 ст.76 КК України, ст.163 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку та нагляд за засудженим ОСОБА_4 , – покласти на Пересипський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.
В порядку ст.ст.124, 126 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення експертних досліджень в розмірі 3565,60 гривень, - стягнути із засудженого ОСОБА_4 , на користь держави.
З огляду на ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні – CD-R диск з інформацією щодо руху коштів по банківській картці за рахунком НОМЕР_2 , яка зберігається в матеріалах досудового розслідування кримінального провадження, - залишити зберігати у означених матеріалах.
Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_4 , направити для виконання до Пересипського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України, а також надати для відома іншим заінтересованим особам.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Пересипський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1