Справа № 750/13475/25
Провадження № 2/750/359/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
судді - Рахманкулової І.П.,
секретаря - Левченка К.С.,
за участі позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, 
треті особи - Орган опіки та піклування Борзнянської міської ради Чернігівської області, ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

у вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення матері батьківських прав по відношенню до неї. 
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по її вихованню, а саме: не приймає участі у її вихованні та утриманні, не цікавиться станом її здоров`я, фізичним, моральним та духовним розвитком. Матір вона не бачила з трьох років. Постійно нею опікувався батько та бабуся, а тому матір для неї рахується лише на папері і позивачу не відомо навіть як вона виглядає.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 
В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подала.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи по суті повідомлялася завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань до суду не подала.
Представник Органу опіки та піклування Борзнянської міської ради Чернігівської області у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи по суті повідомлялася завчасно та належним чином. 
Третя особа ОСОБА_4 , який є батьком позивача, у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій зазначив, що він перебуває на військовій службі, а отже, не має можливості бути присутнім у судових засіданнях. Також, зазначив, що позбавлення відповідача батьківських прав жодним чином не пов`язано із звільненням його зі служби військовослужбовця, оскільки у нього є підстава на таке звільнення в порядку ст.. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 - загинув під час захисту Батьківщини. А тому він продовжує перебувати на військовій службі, а дочка сама прийняла рішення звернутися до суду з позовом, оскільки присутності матері в її житті взагалі немає.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача, її представника, допитавши свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. 
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 03 червня 2009 року, батьками неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 8).
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який заочним рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 30 червня 2015 року у справі № 730/591/15-ц розірвано. (а.с. 9)
Відповідно до довідки закладу дошкільної освіти № 2 «Теремок» Борзнянської міської ради Чернігівської області від 17.07.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відвідувала заклад з 2012 по 2015 роки. Дівчинку виховувала бабуся ОСОБА_5 та батько ОСОБА_4 . (а.с. 11)
Відповідно до довідки комунального закладу «Борзнянський ліцей» Чернігівської обласної ради від 10.07.2025 ОСОБА_1 навчається у навчальному закладі з 01.09.2015. За час навчання зарекомендувала себе старанною, доброю, тактовною ученицею. ОСОБА_7 виховують бабуся ОСОБА_5 та батько ОСОБА_4 . Батько і бабуся відвідують батьківські збори, цікавляться навчанням та вихованням дівчинки. ОСОБА_3 , мати ОСОБА_7 , жодного разу до навчального закладу не з`являлася, життям, навчанням та вихованням дочки не цікавилася. (а.с. 12)
Актом обстеження житлово-побутових умов від 30.07.2025 підтверджується, що ОСОБА_1 проживає у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 разом з бабусею - ОСОБА_5 та батьком - ОСОБА_4 . (а.с.13) 
Як зазначено у позові, з 2012 року батьки позивача поїхали в м. Київ на роботу і приїздили до неї тільки на вихідні. Мати до листопада 2012 року приїздила і відвідувала її, а потім перестала приїздити. Вихованням та матеріальним забезпеченням позивача займалися виключно її батько та бабуся. Зазначене також підтверджується поясненнями сусідів, бабусі та батька ОСОБА_8 (а.с. 14-17)
Орган опіки та піклування Борзнянської міської ради Чернігівської області своїм висновком від 26 серпня 2025 року № 118, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 20-21)
Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 05.03.2026, наданої на запит суду, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 24 листопада 2024 року виїхала за межі України. 
Крім того, Чернігівський міський центр соціальних служб повідомив суду, що ОСОБА_3 є одинокою матір`ю по відношенню до сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який є особою з інвалідністю з дитинства. Родина отримувала соціальні послуги ЧМЦСС як така, що перебувала у складних життєвих обставинах з 18.04.2018 у зв`язку з інвалідністю членів сім`ї. ОСОБА_3 є особою з інвалідністю І групи (по зору), постійно потребує сторонньої допомоги. Восени 2024 року вона повідомила ЧИЦСС, що разом з сином виїхала до Німеччини. Наразі родина перебуває за кордоном, повертатися в Україну не збираються.
Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_5 бабуся позивача) та ОСОБА_6 (рідна сестра свідка ОСОБА_5 ) суду повідомили, що відповідач після народження дитини та до досягнення нею трьох років опікувалася дитиною, приїздила з м. Києва, куди поїхала на заробітки, навідувала дочку, проте у липні 2012 року вона востаннє приїздила до дочки і більше з того часу з дитиною вона не спілкувалася, жодної участі у житті дитини не приймала, не телефонувала та не цікавилася станом здоров`я та життям дочки взагалі.
Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частини 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно положень статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до пункту 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
За таких підстав, враховуючи, що відповідач добровільно ухиляється від виконання обов`язків по вихованню своєї неповнолітньої дитини, а тому суд вважає за доцільне позбавити її батьківських прав відносно неї.
Представник позивача просив суд не вирішувати питання про розподіл судових витрат, у зв`язку з чим в цій частині суд рішення не приймає, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства. 
 
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 289, 354 ЦПК України, ч. 2, 5 ст. 150; ч. 2 ст. 157; ч. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України, суд,-

 
в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_4 ) про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дочки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 29.04.2026.

Суддя