П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2026 року 
м. Рівне
Справа № 559/1602/25
Провадження № 22-ц/4815/276/26
Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Дубенського міськрайонного районного суду Рівненської області від 15 вересня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
Представник ТзОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 21.11.2019 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №93753. Згідно умов договору сума кредиту складає 2000 грн., строк кредиту 14 днів. ТОВ «ЗАЙМЕР» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит у сумі 2000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР`та ТзОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" було укладено Договір факторингу №01-28/2021, згідно з умовами якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило "ФК КЕШ ТУ ГОУ" права грошової вимоги за кредитними договорами, у тому числі і кредитним договором щодо відповідача. Про відступлення права грошової вимоги відповідача було повідомлено. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 2000 грн. - тіло кредиту і 8440 грн. - нараховані відсотки, а всього 10440 грн., яку й просить стягнути з відповідача, а також судові витрати у справі.

Рішенням Дубенського міськрайонного районного суду Рівненської області від 15 вересня 2025 рокупозов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором №93753 від 21.11.2019 у розмірі 10 440 (десять тисяч чотириста сорок) гривень 00 копійок, з яких: 2000 грн. - сума кредиту та 8440 грн. - сума процентів за користування кредитом.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та 10500 грн витрат на правову допомогу, а разом 12 922 (дванадцять тисяч дев`ятсот двадцять дві) гривні 40 копійок.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в матеріалах справи відсутні докази укладення відповідачкою кредитного договору з ТОВ "Займер" у формі електронного документу з використанням електронного підпису. В аспекті цього питання наголошує на тому, що жодних доказів отримання нею кредитних коштів матеріали справи не містять.
Водночас стверджує, що всупереч умовам договору позивач нарахував відсотки за межами строку кредитування, що не відповідає ст. 1050 ЦК України та правовим позиціям Верховного Суду.
Вважає, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн не відповідає критеріям співмірності, реальності та розумності розміру, а отже є значно завищеним.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшов.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 21.11.2019 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №93753. Згідно умов договору сума кредиту складає 2000 грн., строк кредиту 14 днів, до 04.12.2019. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. (а.с.13-14).
У Додатку №1 до Договору, сторонами погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів та встановлено, що орієнтовна сукупна вартість кредиту становить 2560 грн. (а.с.14).
Укладаючи вищевказаний кредитний договір відповідачка та ТОВ «ЗАЙМЕР» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідачка підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Видача грошових коштів у сумі 2000 грн. ОСОБА_1 підтверджується долученою до справи довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» від 25.02.2025 про перерахування 21.11.2019 коштів на банківську картку Privat Bank № НОМЕР_1 (а.с.24).
Також, судом встановлено, що 28.10.2021 між ТОВ "ЗАЙМЕР" та ТзОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" було укладено Договір факторингу №01-28/2021, згідно з умовами якого ТОВ «ЗАЙМЕР» передає ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" приймає належні права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників (а.с.15-16).
На виконання умов Договору факторингу ТзОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" сплатило ТОВ «ЗАЙМЕР» грошові кошти у розмірі 702 417,04 грн., 722 417,04 грн. та 20 000 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с.21-23).
Відповідно до Витягу реєстру боржників від 28.10.2021 до Договору факторингу, ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 10440,00 грн., з яких: 2000 грн. - сума виданого кредиту; 8440 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.9).
Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 13.01.2025 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №93753 від 21.11.2019 становить 10440,00 грн., з яких: 2000 грн. - сума виданого кредиту; 8440 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.8).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (надалі Закон).

Статтею 3 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 36 КПК України та ст. 79 КАС України.

За змістом ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів
Відповідно до положень ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», договір підписаний електронним підписом прирівнюється до договору укладеного у письмовій формі.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з наданого позивачем договору він містить персональні дані відповідачки, зокрема: прізвище, ім`я та по батькові - ОСОБА_1 ; дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ; паспортні дані - НОМЕР_3 ; місце прописки: Верба Гончариха 28; телефон НОМЕР_4 ; Е-mail dvorzhak941902@gmail.com; рахунок позичальника №: НОМЕР_1 ; підпис одноразовим ідентифікатором KL6350.
Довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ "Займер, підтверджується надсилання 21.11.2019 р. одноразового ідентифікатора KL6350 на номер 30988226087.
Довідкою №1505/02 від 25.02.2025 р., виданою ТОВ "Платежі Онлайн" підтверджується транзакція 21.11.2019 р. на суму 2000 грн. на номер платіжної картки НОМЕР_1 , емітентом якої є Приватбанк.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту укладення кредитного договору, його підписання одноразовим ідентифікатором та перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідачки, оскільки надана позивачем сукупність доказів є взаємоузгодженою та достатньою для їх підтвердження, а наведені у скарзі заперечення, за відсутності належних і допустимих доказів протилежного, не дають підстав для висновку про недоведеність зазначених обставин.
Суд враховує, що відповідач не вказує на недостовірність зазначеної в договорі інформації, аналогічну вказує і у апеляційній скарзі, тобто не заперечує добровільність надання та правомірність використання персональних даних.
Крім того, відповідачка не заперечує належності їй номера телефону, на який, згідно з матеріалами справи, надсилався одноразовий ідентифікатор для підписання договору, та не була позбавлена можливості надати докази від оператора мобільного зв`язку щодо вхідних і вихідних повідомлень за відповідний період, зокрема за 21.11.2019 року, на підтвердження своїх заперечень. Водночас таких доказів суду надано не було.
Доводи апеляційної скарги про те, що у справі відсутні первинні документи, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", а надані позивачем суду в якості доказів копії документів не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів, колегія суддів оцінює критично, оскільки товариство не є банківською установою, та, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.
Крім того, відповідач, яка має безпосередній доступ до власних банківських рахунків, не спростовувала приналежність банківської картки та надходження на неї переказів 21.11.2019
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про укладеність кредитного договору.

Встановлено, що відповідач не виконувала взяті на себе зобов`язання та згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 13.01.2025 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №93753 від 21.11.2019 становить 10440,00 грн., з яких: 2000 грн. - сума виданого кредиту; 8440 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.8).
Суд першої інстанції погодився з наданим розрахунком, однак колегія суддів звертає увагу на наступне.
Згідно умов договору сума кредиту складає 2000 грн., строк кредиту 14 днів, до 04.12.2019. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. (а.с.13-14).
У Додатку №1 до Договору, сторонами погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів та встановлено, що орієнтовна сукупна вартість кредиту становить 2560 грн. (а.с.14).
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Наведене спонукає до висновку, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Таким чином, оскільки Договором надання грошових коштів у позику № 93753 від 21.11.2019 року визначений строк його дії, який становить 14 днів з 21.11.2019 року по 04.12.2019 року, то саме протягом даного строку позивач ТОВ "ЗАЙМЕР" мав право нараховувати відповідачу ОСОБА_1 передбачені цим договором відсотки, які, з урахуванням положень п. 1.3 цього Договору, становлять 560,00 грн (2000х2,0%х14 днів).
Позивач не заявляв вимог щодо стягнення нарахувань по ч. 2 ст. 625 ЦК України та проводив відповідних розрахунків, а суд першої інстанції не врахував обумовленого сторонами строку кредитування.
Відтак рішення суду першої інстанції не може залишатися чинним.

При цьому позов ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення на його користь з позичальника 2560 грн заборгованості, адже тіло кредиту становить 2000 гривень, нараховані проценти за фактично узгодженим строком кредитування в 14 днів за ставкою 2,0% на день складають 560 гривень.

Підставою для зміни рішення відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Відповідно до підпункту б, в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, серед іншого, з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 10 статті 141 ЦПК України встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн та понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10500,00 грн. Відповідачем сплачено 3633,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
З урахуванням вимог статей 137, 141 ЦПК України, а саме з урахуванням критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи, з урахуванням її складності та обґрунтованості таких витрат, колегія суддів вважає, що заявлені до стягнення позивачем витрати на правничу допомогу є завищеними та оцінює їх у розмірі 4000 гривень.
За результатом розгляду справи апеляційним судом позов задоволено на 24,52% (із заявлених до стягнення 10440,00 грн. стягнуто 2560,00 грн). Апеляційна скарга задоволена на 75.48% (із оскаржених 10440,00 грн. відмовлено у стягненні 7880,00 грн).
З огляду на пропорційність задоволених вимог, з відповідача (апелянта)на користь позивача підлягає стягненню 593,97 грн судового збору та 980,80 грн витрат на правничу допомогу, що разом становить 1574,77 грн. Своєю чергою, з позивача на користь відповідача (апелянта) підлягає стягненню 2742,64 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Оскільки сума судових витрат, яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, перевищує суму судових витрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача (апелянта) підлягає стягненню різниця у розмірі 1167,87 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Дубенського міськрайонного районного суду Рівненської області від 15 вересня 2025 року змінити та викласти в такій редакції.. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" заборгованість за кредитним договором №93753 від 21.11.2019 у розмірі 2560 гривень 00 копійок, з яких: 2000 грн. - сума кредиту та 560 грн. - сума процентів за користування кредитом.
Здійснити новий розподіл судових витрат.
Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" на користь ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1167 гривень 87 копійок.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.