Справа № 536/1496/25
Провадження №2/524/121/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
01.05.2026 м.Кременчук
Автозаводський районний суд м.Кременчука в складі: 
головуючого судді – Алексашиної Н.С.,
за участю: секретаря судового засідання – Сінельнік В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Кон-Консультінг Раймунд Пшепюра (Kon-Konsulting Rajmund Przepiora) до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Кон-Консультінг Раймунд Пшепюра (Kon-Konsulting Rajmund Przepiora), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.
Позивач мотивує позов тим, що 09.12.2021 року та 20.01.2022 року позивач в межах своєї господарської діяльності здійснив транзакції щодо сплати авансів в сумі 3000 доларів США та 1500 доларів США відповідно, які помилково, обравши хибний шаблон, перерахував на рахунок відповідача.
Жодних правових підстав для отримання вказаних коштів відповідачем немає.
Представник позивача звертався до відповідача з вимогою про повернення помилково зарахованих коштів в розмірі 4500 доларів США. Вимога повернулася без вручення з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Відповідач кошти не повернув.
Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 суму коштів 4500 доларів, що станом на звернення з позовом еквівалентно 187 515 грн., відповідно до ст.1212 ЦК України, як майно набуте без достатньої правової підстави. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 27573,20 грн. та судовий збір в сумі 2422,40 грн.
10.12.2025 року від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій він фактично зменшив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в сумі 1469,98 доларів США, що еквівалентно 41379,94 грн., та 2970,17 доларів США, що еквівалентно 80194,59 грн., а також на правову допомогу в сумі 27573,20 грн. та судовий збір в сумі 2422,40 грн. 
В судове засідання представник позивача не з`явився, направивши заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, судова кореспонденція направлена за його зареєстрованим місцем проживання повернулася без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а тому вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. (Пункт 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, Постанови ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17).
Отже, відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що позивач не висловив заперечень проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача на підставі матеріалів наявних у справі.
Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що поданий позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що позивач Кон-Консультінг Раймунд Пшепюра (Kon-Konsulting Rajmund Przepiora) здійснює господарську діяльність за адресою: Мазовецьке воєводство, Пясечинський пов., гм.Пясечно, населений пункт Пясечно, що підтверджується витягом з Центрального реєстру та інформацією про господарську діяльність Республіки Польща. /а.с.13-17/
20.01.2022 року та 09.12.2021 року позивач здійснив транзакції щодо переказу коштів в сумі 1500 доларів США та 3000 доларів США відповідно, на рахунок Валерія Мосідрая НОМЕР_1 JSC CB PRIVATBANK, що підтверджується наданими підтвердженнями транзакцій. /а.с.18, 19/
Призначення платежу зазначено «zaliczka», що згідно словникового перекладу з польської мови означає «аванс».
Позивач направляв відповідачу за зареєстрованим місцем проживання вимогу про повернення коштів, набутих без достатньої правової підстави. Втім, вимога залишилась без задоволення. /а.с.20-21, 22/
На виконання ухвали суду від 13.10.2025 року про витребування доказів АТ КБ «ПриватБанк» надав виписку по рахунку належному ОСОБА_1 НОМЕР_1 . З виписки вбачається, що 24.01.2022 року на рахунок відповідача відбулося зарахування переказу в сумі 1469.98 доларів США від Kon-Konsulting Rajmund Przepiora з призначенням «zaliczka». Крім того, 10.12.2021 року на рахунок відповідача відбулося зарахування переказу в сумі 2970.17 доларів США від Kon-Konsulting Rajmund Przepiora з призначенням «zaliczka». /а.с.53-58/
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Також суд враховує висновки наведені у постанові КЦС ВС від 20 вересня 2024 року у справі № 628/1203/19. 
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).
Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, та постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19, від 27 липня 2022 року у справі № 644/3932/18-ц, від 29 березня 2023 року у справі № 643/8385/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 639/6422/21.
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Суд вважає, що в цій справі позивач заявив належний спосіб захисту його майнових прав. 
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Переказ позивачем відповідачу вказаних сум коштів підтверджується банківською випискою по рахунку відповідача. Позивач наполягає на помилковому переказі коштів відповідачу, а відповідач не надав жодних доказів на спростування такого твердження та на підтвердження наявності будь-яких договірних відносин з позивачем. Саме по собі зазначення у призначенні платежу слова "zaliczka" (аванс) за відсутності укладеного між сторонами договору (правочину) не свідчить про наявність договірних правовідносин та не змінює правової природи отриманих коштів як таких, що набуті без достатньої правової підстави у розумінні ст. 1212 ЦК України
Отже, правові підстави для набуття відповідачем ОСОБА_1 належних позивачу коштів відсутні, а тому він зобов`язаний повернути кошти власнику на його вимогу, однак, цього не зробив. 
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів підлягають задоволенню.
При стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом НБУ на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу під час виконання судового рішення.
Судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до положень ст.141 ЦПК України.
Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 27573,20 грн., суд виходить з наступного.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження надання правничої допомоги та понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано до позову договір про надання правової допомоги від 20 грудня 2024 року, укладений з адвокатським бюро «Літвінова», а також додаткову угоду №1 до вказаного договору. /а.с.27-33/
У додатковій угоді визначено суми оплати за визначені послуги: 480 євро – за аналіз законодавства, вивчення документів, підготовку правової позиції, підготовку позовної заяви та формування додатків, підготовку адвокатського запиту; 100 євро – за підготовку та направлення клопотання про витребування доказів; 100 євро – за участь у судовому засіданні.
Разом з тим суд зауважує, що а ні договір про надання правової допомоги, а ні додаткова угода не містять визначення конкретного предмету договору, із зазначення спірних правовідносин, у яких адвокат надає послуги. 
У поданій позовній заяві представник позивача зазначив, що фактична сума витрат на правничу допомогу склала 580 євро (480 євро – за аналіз законодавства, вивчення документів, підготовку правової позиції, підготовку позовної заяви та формування додатків, підготовку адвокатського запиту; 100 євро – за підготовку та направлення клопотання про витребування доказів), що станом на 24.06.2025 року становить 27 573,20 грн.
З матеріалів справи вбачається, що відповідні послуги надані позивачу.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Таких висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.
Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно частини 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.
Враховуючи наведене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, суд звертає увагу на той факт, що поданий позов про стягнення з ОСОБА_1 безпідставно набутих коштів не представляє значної складності, на що вказує незначна кількість доданих доказів та обсяг матеріалів справи.
Позовна заява до ОСОБА_1 не є унікальною за своєю суттю, а характер спірних правовідносин, враховуючи наявні правові висновки Верховного Суду, не утворює складнощів у правозастосуванні. 
За таких обставин суд доходить висновку про неспівмірність заявленої вартості витрат на правничу допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача, з 27573,20 грн. до 5000 грн.
Керуючись ст.ст.4-13, 141, 174-181, 209-250, 258, 259, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов Кон-Консультінг Раймунд Пшепюра ( ОСОБА_2 ) до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кон-Консультінг Раймунд Пшепюра (Kon-Konsulting Rajmund Przepiora) безпідставно отримані кошти в розмірі 1469,98 доларів США та 2970,17 доларів США, а всього 4440,15 доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кон-Консультінг Раймунд Пшепюра (Kon-Konsulting Rajmund Przepiora) 2422 грн. 40 коп. судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кон-Консультінг Раймунд Пшепюра (Kon-Konsulting Rajmund Przepiora) 5000 гривень витрат на правничу допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
позивач - Кон-Консультінг Раймунд Пшепюра (Kon-Konsulting Rajmund Przepiora), місцезнаходження: Республіка Польща, Мазовецьке воєводство, Пясечинський пов., гм.Пясечно, населений пункт Пясечно, вул.Мохнацького, буд.6, 05-500, ідентифікаційний номер платника податків (NIP) 9590695840, REGON 383805362;
відповідач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Алексашина Н.С.