ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 926/2321/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я., 
секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,
представники учасників справи:
позивача - Чепишко Д. В., 
відповідача - Сьоміна І. В.,
третьої особи - Білянсьий М. І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружба" та Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Сіті оф Хілс-1" 
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 (судді: Зварич О. В. - головуючий, Бонк Т. Б., Желік М. Б.) та рішення Господарського суду Чернівецької області від 15.10.2025 (суддя Проскурняк О. Г.) у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружба" 
до Чернівецької міської ради
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Сіті оф Хілс-1" 
про визнання договору укладеним,
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень
1.1. У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Дружба" (далі - ТОВ "Дружба") звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Чернівецької міської ради про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Чернівців у редакції, викладеній позивачем у позовній заяві.
1.2. Позовні вимоги з посиланням на положення статей 179, 187 Господарського кодексу України, статей 2, 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та рішення Чернівецької міської ради від 24.12.2015 № 54, яким затверджено Положення про порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Чернівців, обґрунтовані тим, що позивач на підставі рішення міської ради від 27.10.2006 № 136 отримав в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться на вул. Руській, 267 площею 0,1486 га. У подальшому земельну ділянку зараховано до земель запасу, а ТОВ "Дружба" передано в користування земельну ділянку площею 0,2706 га кадастровий номер 7310136600:32:003:0109 за адресою: м. Чернівці, вул. Руська, 213-Б з метою будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами комерційного призначення.
Згідно з містобудівними умовами та обмеженнями від 13.04.2017 № 141/17 ТОВ "Дружба" отримало вихідні дані на забудову земельної ділянки, а Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради видано ТОВ "Дружба" дозвіл на виконання будівельних робіт - будівництво багатоквартирного житлового будинку на вул. Руській, 213-Б в м. Чернівці на земельній ділянці кадастровий номер 7310136600:32:003:0109.
Листом від 20.11.2019 Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин звертався до ТОВ "Дружба", в якому пропонував підписати проєкт договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Чернівці.
Проте, позивач не надав відповідь на цей лист, у зв`язку із неотриманням проєкту договору.
У липні 2021 року закінчено будівництво багатоквартирного житлового будинку на вул. Руській, 213-Б у м. Чернівці, що встановлено актом готовності об`єкта до експлуатації від 23.11.2021, а Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю видано сертифікат, яким засвідчено відповідність закінченого будівництва проектній документації та підтверджено готовність його до експлуатації.
Проте, договір про пайову участь відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" між сторонами до цього часу не укладено, а тому ТОВ "Дружба" вважає, що його порушене право підлягає захисту, шляхом подання позову про визнання укладеним договору про пайову участь.
1.3. У відзиві на позовну заяву Чернівецька міська рада просила відмовити в її задоволенні, вказуючи на те, що починаючи з 01 січня 2020 року перестав існувати обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.
1.4. Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 05.08.2025, зокрема, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Сіті оф Хілс-1" (далі - ОК "ЖБК "Сіті оф Хілс-1").
1.5. У поясненнях ОК "ЖБК "Сіті оф Хілс-1" зазначало, що 16.07.2018 між кооперативом та ТОВ "Дружба" було укладено договір про спільне будівництво № 1, а 28.07.2018 позивач за актом передав проєкт будівництва багатоквартирного житлового будинку на вул. Руська, 213-Б у м. Чернівці, містобудівні умови та обмеження від 13.04.2017 № 1414/17, декларацію про початок виконання підготовчих робіт та дозвіл на виконання будівельних робіт ЧВ 112181981823 ОК "ЖБК "Сіті оф Хілс-1".
Того ж дня, 28.07.2018 ТОВ "Дружба" видало ЖБК "Сіті оф Хілс-1" довіреність на виконання функцій замовника будівництва багатоквартирного житлового будинку.
Отже, з урахуванням наведеного та положень статті 381 Цивільного кодексу України і умов договору про спільне будівництво від 16.07.2018 № 1, ЖБК "Сіті оф Хілс-1" є фактичним замовником та забудовником багатоквартирного житлового будинку на вул. Руській, 213-Б у м. Чернівці.
Щодо пайової участі у розвитку інфраструктури м. Чернівців, то згідно з пунктом 3.5 договору про спільну діяльність будь-які обов`язкові відрахування коштів у випадку та порядку, передбачених чинним законодавством, у тому числі вирішення питань пайової участі у створенні соціальної та інженерної-транспортної інфраструктури за будівництво житлових та нежитлових приміщень здійснюється сторонами пропорційно набутим площам житлових та нежитлових приміщень.
ЖБК "Сіті оф Хілс-1" понесло витрати у створенні соціальної та інженерної-транспортної інфраструктури міста на загальну суму 1 079 669,98 грн.
2. Короткий зміст судових рішень у справі
2.1. Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 15.10.2025, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026, у задоволенні позову відмовлено.
2.2. Суди установили, що між Чернівецькою міською радою та ТОВ "Дружба" укладено договір та додаткові договори оренди землі з метою будівництва та обслуговування позивачем багатоквартирного житлового будинку з об`єктами комерційного призначення за адресою: м. Чернівці, вул. Руська, 213-Б.
Предметом позовних вимог у цій справі є визнання укладеним між Чернівецькою міською радою та ТОВ "Дружба" договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Чернівців у запропонованій позивачем редакції.
До 01 січня 2020 року відносини щодо участі замовника будівництва у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту врегульовувалися приписами статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", якою був визначений обов`язок у передбачених цим Законом випадках щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до прийняття такого об`єкта в експлуатацію, а також обов`язок щодо укладення відповідного договору про пайову участь, положеннями якого мала бути визначеною належна до перерахування сума (розмір пайової участі).
Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" статтю 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" було виключено з 01.01.2020.
Отже, починаючи з 01 січня 2020 року передбачений до цього статтею 40 Закону обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати.
Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" передбачений порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: 1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; 2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.
Суди попередніх інстанцій зазначили, що у ТОВ "Дружба" виник обов`язок звернутись до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, оскільки будівництво було розпочато у 2018 році; станом на 01.01.2020 року об`єкт не введено в експлуатацію і договір про сплату пайової участі не було укладено, а отже вказаного законодавчого обов`язку ТОВ "Дружба" не виконало.
Суди попередніх інстанцій виходили з того, що визнання судом договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладеним та встановлення цивільних прав та обов`язків сторін договору на майбутнє на підставі нормативно-правового акта, який було скасовано, суперечитиме принципу правової визначеності. На момент подання позову до суду (11.07.2025) законодавцем виключено норму (положення) про обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.
3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень
3.1. Не погоджуючись з постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 та рішенням Господарського суду Чернівецької області від 15.10.2025, ТОВ "Дружба" у касаційній скарзі просить судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження судових рішень посиланням на пункти 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Так, скаржник не погоджується з мотивами відмови у задоволенні цього позову, оскільки такі мотиви мають преюдиціальний характер для вирішення іншого спору у справі № 926/1377/25, в якому беруть участь ті ж учасники справи, а саме щодо визначення того, що він є одним та єдиним забудовником земельної ділянки.
Так, на переконання скаржника, суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 13.02.2025 у справі № 910/3935/24, стосовно того, що функції замовника будівництва можуть перейти до іншої особи у разі набуття такою особою статусу замовника будівництва, а для цього необхідно отримати належним чином оформлене право на використання під будівництво земельної ділянки, або право на забудову чужої земельної ділянки (суперфіцій). Делегування функцій замовника будівництва без набуття права користування земельною ділянкою можливе лише у випадках, прямо передбачених законом.
Враховуючи презумпцію правомірності правочину, скаржник вважає, що позивач правомірно делегував функції замовника будівництва третій особі, яка не є землекористувачем, шляхом укладення відповідного договору та видачі на його підставі відповідної довіреності, а тому саме ОЖБК "Сіті Оф Хілс-1" має нести дольову участь в сплаті внеску на розвиток інфраструктури міста Чернівці пропорційно набутій частці в нерухомому майні.
Проте суд апеляційної інстанції не надав жодної оцінки довіреності від 26.07.2018 на виконання функцій замовника будівництва багатоквартирного житлового будинку, а також акту від 26.07.2018, яким третій особі було передано документацію та дозвільні документи на проведення будівництва. 
Суди не надали оцінки вироку Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.10.2024, хоча на нього, як на договір від 16.07.2018, довіреність від 26.07.2018, покликався відповідач, визначаючи розмір пайової участі на розвиток інфраструктури м. Чернівці щодо фактичного забудовника і замовника будівництва.
Вказані обставини, на думку заявника касаційної скарги, мають преюдиціальний характер в силу положень частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, однак суди не застосували вказану норму та не врахували висновків Верховного Суду щодо її застосування, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20, від 01.09.2020 у справі № 907/29/19.
Скаржник вважає, що дана справа має виняткове значення для позивача, оскільки її висновки і результат впливає на вирішення справи № 926/1377/25, проте постанова суду апеляційної інстанції ставить позивача у стан правової невизначеності, яку слід владнати в цьому судовому процесі.
Також дана справа має виключний, тобто лише притаманний їй склад обставин справи, внаслідок чого відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування положень частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України в питаннях визначення замовника будівництва за наявності договору про делегування його повноважень третій особі та вироку суду, в якому встановлено, що така третя особа дійсно здійснювала таке будівництво.
3.2. ОК "ЖБК "Сіті оф Хілс-1" також не погоджуючись з постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 та рішенням Господарського суду Чернівецької області від 15.10.2025 у касаційній сказі просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження судових рішень посиланням на пункти 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції встановлені обставини, щодо забудовника при здійсненні будівництва багатоквартирного житлового будинку на вул. Руській, 213-Б у м. Чернівці, які діаметрально протилежні обставинам які встановлені Першотравневим районним судом міста Чернівці.
Заявник касаційної скарги вказує на протиправність та невідповідність висновків судів вимогам статті 75 Господарського процесуального кодексу України та правовим висновкам щодо преюдиційності обставин, які викладені у постановах Верховного Суду від 11.11.2025 у справі № 758/5941/20, від 16.12.2020 у справі N 914/554/19, від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16.
Суд апеляційної інстанції, на переконання скаржника, дійшов хибного висновку, що замовником будівництва та законним користувачем земельної ділянки виступає саме ТОВ "Дружба", не взявши до уваги статтю 75 господарського процесуального кодексу України.
Водночас, з урахуванням умов договору про спільне будівництво від 16.07.2018 № 1 ОК ЖБК "Сіті оф Хілс-1" є фактичним замовником та забудовником багатоквартирного житлового будинку на вул. Руській, 213-Б у м. Чернівці.
Також скаржник вважає, що судом апеляційної інстанції не враховано правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 13.02.2025 у справі № 910/3935/24, в якій зазначено, що функції замовника будівництва можуть перейти до іншої особи у разі набуття такою особою статусу замовника будівництва, а для цього необхідно отримати належним чином оформлене право на використання під будівництво земельної ділянки, або право на забудову чужої земельної ділянки (суперфіцій). Делегування функцій замовника будівництва без набуття права користування земельною ділянкою можливе лише у випадках, прямо передбачених законом. В іншому разі реалізація функцій замовника на будівництво третьою особою (не землекористувачем) можлива лише через інститут представництва в цивільному праві шляхом укладення відповідного договору доручення та видачі на його основі довіреності».
За таких обставин, враховуючи презумпцію правомірності правочину, скаржник вважає, що ТОВ "Дружба" правомірно делегувало функції замовника будівництва ОК ЖБК "Сіті оф Хілс-1", який не є землекористувачем, шляхом укладення відповідного договору та видачі на його підставі відповідної довіреності.
Проте суд апеляційної інстанції не надав жодної оцінки довіреності від 26.07.2018 на виконання функцій замовника будівництва багатоквартирного житлового будинку, а також акту від 26.07.2018 яким ОК ЖБК "Сіті оф Хілс-1" було передано документацію та дозвільні документи на проведення будівництва.
Скаржник не погоджується з мотивами відмови у задоволенні цього позову, оскільки такі мотиви мають преюдиціальний характер для вирішення іншого спору у справі № 926/1377/25, в якій беруть участь ті ж учасники справи, а саме щодо визначення того, що ТОВ "Дружба" є одним та єдиним забудовником земельної ділянки.
3.3. У відзиві на касаційні скарги Чернівецька міська рада просить відмовити в їх задоволенні, а судові рішення у справі залишити без змін, вказуючи на те, що суди попередніх інстанцій враховуючи норми законодавства та встановлені у цій справі обставини, дійшли правильного висновку про те, що на момент подання позову до суду (11.07.2025) законодавцем виключено норму (положення) про обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.
Також міська рада звертає увагу на тому, що з урахуванням положень частини 4 статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", статті 413 Цивільного кодексу України, частин 1, 2 статті 8-1 Закону України "Про оренду землі", право на забудову земельної ділянки та функції замовника будівництва нерозривно пов`язані з правом власності особи на земельну ділянку або правом користування земельною ділянкою, наданою для будівництва; функції замовника будівництва можуть перейти до іншої особи у разі набуття такою особою статусу замовника будівництва, а для цього необхідно отримати належним чином оформлене право на використання під будівництво земельної ділянки, або право на забудову чужої земельної ділянки (суперфіцій); делегування функцій замовника будівництва без набуття права користування земельною ділянкою можливе лише у випадках, прямо передбачених законом.
При цьому, згідно з правовою позицією, викладеної у постанові Верховного Суду від 01.08.2019 року у справі № 921/1204/15-г/6, законодавством не встановлено виключного переліку форм організації такого будівництва, його фінансування тощо. Зазначені питання можуть бути вирішені особою, що отримала земельну ділянку в оренду, в тому числі шляхом укладення різних за своєю юридичною природою видів договорів з різними суб`єктами, які не тягнуть за собою передачу прав на земельну ділянку (договір доручення, договір про спільну діяльність, спільне будівництво, інвестиційний договір тощо).
Отже, з урахуванням положень законодавства та умов договору про спільне будівництво № 1, замовником будівництва та законним користувачем земельної ділянки є саме відповідач -ТОВ "Дружба", тоді як ОК ЖБК "Сіті оф Хілс-1" було виконавцем частини функцій замовника щодо організації, здійснення та фінансування будівництва з подальшим розподілом прав на частини об`єкта від імені та в інтересах позивача, саме як повірений на підставі довіреності від 26.07.2018, позаяк фактично за змістом договору № 1 вбачається, що правочин передбачає виконання ОК ЖБК "Сіті оф Хілс-1" функцій замовника від імені та в інтересах ТОВ "Дружба" у зв`язку з покладенням на нього окремих функції замовника та/або залучення його до виконання окремих робіт на підставі домовленості між сторонами.
4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду
4.1. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційних скаргах та запереченнях на них, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права в межах касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційні скарги слід залишити без задоволення з огляду на таке.
4.2. Суди попередніх інстанцій установили, що 15.01.2007 між Чернівецькою міською радою (орендодавець) та ТОВ "Дружба" (орендар) укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець на підставі рішення 8 сесії V скликання міської ради від 27.10.2006 № 136 надав, а ТОВ "Дружба" прийняло у строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у м. Чернівці на вул. Руській, 267 площею 0,1486 га на строк до 07.07.2015.
16.09.2015 між сторонами підписано додатковий договір № 5/3384 до договору оренди землі, згідно з яким договір оренди землі від 15.01.2007 поновлено до 03.03.2016 року (до завершення процедури обміну земельними ділянками) для будівництва торговельно-побутового комплексу "Каскад".
05.07.2016 між сторонами підписано додатковий договір № 7/3384 до договору оренди землі, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами комерційного призначення, яка знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Руська, 213-Б, площею 0,2706 га (кадастровий номер земельної ділянки 7310136600:32:003:0109) строком на 4 місяці до 12.11.2016 включно.
28.12.2016 між сторонами підписано додатковий договір № 8/3384 до договору оренди землі, за умовами якого договір оренди землі поновлено до 08.12.2021 для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами комерційного призначення.
4.3. Судами установлено, що у містобудівних умовах та обмеженнях від 13.04.2017 № 1414/17 визначено: (1) назва об`єкта будівництва - будівництво багатоквартирного житлового будинку; (2) інформація про замовника - ТОВ "Дружба"; (3) адреса будівництва або місце розташування об`єкта - вул. Руська, 213-Б; (4) площа земельної ділянки - 0,2706 га.
4.4. Також суди установили, що у матеріалах справи міститься копія договору про спільне будівництво від 16.07.2018, укладеного між ТОВ "Дружба" (сторона-1) та ОК "ЖБК "Сіті оф Хілс-1" (сторона-2), у розділі 1 якого зазначено: "Об`єкт, Об`єкт будівництва" - багатоквартирний житловий будинок, який має бути збудований на земельній ділянці, з наступними основними орієнтовними техніко-економічними показниками площа забудови - 1300 м2, загальна площа будинку 11 300,3 м2, житлова площа будинку 7462,60 м2, будівельний об`єм 43498 куб.м. "Земельна ділянка" - земельна ділянка загальною площею 0,2706 га (кадастровий номер - 7310136600:32:003:0109), що знаходиться за адресою: вулиця Руська, 213-Б місто Чернівці та перебуває у користуванні сторони-1 на підставі договору оренди землі від 15.01.2007 № 3384.
За змістом пункту 2.1 договору про спільне будівництво його предметом є діяльність сторін на засадах часткової участі щодо будівництва (створення) об`єкта на земельній ділянці з подальшим розподілом приміщень об`єкта між сторонами згідно з умовами договору та набуття сторонами права власності на створене нерухоме майно - квартири, нежитлові приміщення та місця для паркування автомобілів (паркомісця), що розміщені в об`єкті.
У пункті 2.2 договору про спільне будівництво передбачено, що у порядку та на умовах, визначених договором, сторона-1 зобов`язується передати стороні-2 функції замовника будівництва об`єкта, а сторона-2 зобов`язується здійснити будівництво об`єкта та ввести його в експлуатацію.
Відповідно до пункту 2.3 договору результатом виконання договору є створення об`єкта, який підлягає розподілу між сторонами.
Суди установили, що згідно з актом приймання-передачі від 26.07.2018 ТОВ "Дружба" передало, а ОК "ЖБК "Сіті оф Хілс-1" прийняло проєкт будівництва багатоквартирного житлового будинку на вул. Руська, 213-Б м. Чернівці, містобудівні умови та обмеження від 13.04.2017 № 1414/17, декларацію про початок виконання підготовчих робіт та дозвіл на виконання будівельних робіт ЧВ 112181981823.
При цьому суди вказали на те, що у матеріалах справи міститься копія дозволу на виконання робіт від 17.07.2018 ЧВ 112181981823, виданого замовнику - ТОВ "Дружба" на будівництво багатоквартирного житлового будинку на вул. Руській, 213-Б в м. Чернівці (місце розташування об`єкта будівництва: 7310136600:32:003:0109, м. Чернівці, вул. Руська, буд. 213-Б) та копія довіреності на виконання функцій замовника від 26.07.2018, зі змісту якої вбачається, що ТОВ "Дружба" цією довіреністю передає ОК "ЖБК "Сіті оф Хілс-1" функції замовника будівництва багатоквартирного житлового будинку за адресою: вул. Руська, 213-Б, м. Чернівці.
Крім того суди установили, що 23.03.2021 між Чернівецькою міською радою (орендодавець) та ТОВ "Дружба" (орендар) укладено договір оренди землі № 11587, за умовами якого на підставі рішення Чернівецької міської ради VIII скликання від 28.01.2021 № 62 орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для будівництва трансформаторної підстанції, яка знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Руська, буд. 213-Б, загальною площею 0,0050 га (кадастровий номер 7310136600:32:003:0101) строком на 5 років до 23.03.2026 року включно.
4.5. З матеріалів справи вбачається та встановлено судами попередніх інстанцій, що актом готовності об`єкта до експлуатації (дата створення 23.11.2021) підтверджується закінчення будівництва об`єкта за адресою: м. Чернівці, вул. Руська, буд.213-Б, загальна площа квартир 8291,5 м2, кошторисна вартість будівництва становить 74 564,327 тис. грн, будівельні роботи виконано у строк: початок робіт - липень 2018, закінчення робіт - липень 2021 року; замовник робіт - ТОВ "Дружба".
Сертифікатом № ЧВ122211125186 виконавчий комітет Чернівецької міської ради в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю засвідчив відповідність закінченого будівництвом проєктній документації та підтвердив готовність його до експлуатації. Вказаним сертифікатом підтверджено, у тому числі, що замовником об`єкта є ТОВ "Дружба".
Зі змісту листа Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин від 20.11.2019, наданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що ТОВ "Дружба" не зверталося до Чернівецької міської ради з метою укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Чернівців.
4.6. Предметом позову у справі, що розглядається, є вимоги ТОВ "Дружба" до Чернівецької міської ради про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Чернівців у редакції, викладеній позивачем у позовній заяві, з посиланням на положення статей 179, 187 Господарського кодексу України, статей 2, 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та рішення Чернівецької міської ради від 24.12.2015 № 54, яким затверджено Положення про порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Чернівців.
4.7. Відповідно до частин 1 та 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтями 525, 526, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).
4.8. Згідно з частиною 3 статті 179 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду до втрати цим Кодексом чинності з 28.08.2025) укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо, зокрема, існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначені правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні, відповідно до статті 1 якого замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.
У статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" закріплювався обов`язок замовника будівництва, що має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, взяти пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту (крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті) шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
Порядок укладення договорів пайової участі за вказаною статтею Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачався у декілька етапів: замовник повинен був звернутися до органу місцевого самоврядування із заявою про укладення договору про пайову участь, яка реєструвалась органами місцевого самоврядування. На підставі доданих замовником до заяви документів, що підтверджують кошторисну вартість будівництва об`єкта, протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви визначався розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, з органом місцевого самоврядування укладався договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, істотними умовами якого були розмір пайової участі, строк (графік) її сплати, відповідальність сторін, невід`ємною частиною такого договору був розрахунок величини пайової участі (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Замовник до прийняття об`єкта в експлуатацію повинен був сплатити в повному обсязі кошти пайової участі єдиним платежем або частинами, якщо договором було передбачено графік сплати пайової участі.
Отже, зі змісту статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" вбачалося, якщо об`єкт будівництва не відносився до переліку об`єктів, у разі будівництва яких замовники не залучалися до пайової участі, укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковував перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі, було обов`язковим через пряму вказівку закону.
Статтю 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" було виключено згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-ІХ.
Після 01.01.2020 набула чинності норма пункту 13 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", якою скасовано обов`язок забудовників укладати договори пайової участі з органами місцевого самоврядування, закріплений у статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
За змістом підпункту 1 пункту 2 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. Установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку, зокрема, для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.
Відповідно до підпунктів 3-6 пункту 2 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва. Пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію. Кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту. Інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.
Суд апеляційної інстанції з посиланням, зокрема, на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19.02.2025 у справі № 903/468/24, дійшов висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: (1) для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020; (2) для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.
4.9. Так, суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до акта готовності об`єкта до експлуатації, який створено 23.11.2021, підтверджується факт закінчення будівництва об`єкта за адресою: м. Чернівці, вул. Руська, буд. 213-Б, загальна площа квартир 8291,5 м2, кошторисна вартість будівництва - 74564,327 тис. грн, будівельні роботи виконано у строк: початок робіт - липень 2018, закінчення робіт - липень 2021 року; замовник робіт - ТОВ "Дружба".
Отже, суди дійшли висновку про те, що у замовника будівельних робіт - ТОВ "Дружба" виник обов`язок звернутись до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, оскільки будівництво було розпочато у 2018 році; станом на 01.01.2020 року об`єкт не введено в експлуатацію і договір про сплату пайової участі не було укладено, а отже вказаного законодавчого обов`язку ТОВ "Дружба" не виконало.
При цьому щодо доводів позивача стосовно того, що він не отримував від Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради проєкт договору про пайову участь, суд апеляційної інстанції вказав на те, що положеннями статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (у редакції до 01.01.2020) було передбачено, що саме замовник будівництва повинен звернутись до органу місцевого самоврядування про укладення договору про пайову участь із додаванням документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками. Однак доказів такого звернення у матеріалах справи немає.
4.10. Отже, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з тим, що з 01.01.2020 передбачений до цього статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати, суди попередніх інстанцій виходили з того, що визнання судом договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладеним та встановлення цивільних прав та обов`язків сторін договору на майбутнє на підставі нормативно-правового акта, який було скасовано, суперечитиме принципу правової визначеності.
Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що оскільки на момент подання ТОВ "Дружба" позову про укладення договору (11.07.2025) законодавцем виключено норму (положення) про обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
4.11. Як вже зазначалося, ТОВ "Дружба", оскаржуючи судові рішення у справі з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, вказувало на те, що суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 13.02.2025 у справі № 910/3935/24 стосовно того, що функції замовника будівництва можуть перейти до іншої особи у разі набуття такою особою статусу замовника будівництва, а для цього необхідно отримати належним чином оформлене право на використання під будівництво земельної ділянки, або право на забудову чужої земельної ділянки (суперфіцій). Делегування функцій замовника будівництва без набуття права користування земельною ділянкою можливе лише у випадках, прямо передбачених законом.
4.12. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
У кожному випадку порівняння правовідносин та їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин (пункт 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).
Разом із тим зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).Верховний Суд у своїй діяльності висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.
З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування таких правових висновків у кожній конкретній справі.
Схожа правова позиція є усталеною та знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц.
Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини. 
Крім того, посилання скаржника на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження не можуть бути взяті до уваги судом касаційної інстанції, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
4.13. У справі № 910/3935/24 (постанова Верховного Суду від 13.02.2025), на неврахування висновку в якій посилається скаржник, предметом позову були вимоги Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі- Департамент) про стягнення з Приватного підприємства приватної сервісно-комерційної фірми "Трансспорт" та Приватного підприємства "Креатор-Буд" 9 130 816,85 грн безпідставно збережених коштів пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, у зв`язку із невиконанням відповідачами як замовниками будівництва свого обов`язку щодо сплати пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури міста Києва, попри прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
Натомість у справі, яка розглядається, предметом позову були вимоги ТОВ "Дружба" до Чернівецької міської ради про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Чернівців у редакції, викладеній позивачем у позовній заяві з посиланням на положення, зокрема, статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Підставою для відмови у задоволенні позову в цій справі стало те, що з 01.01.2020 передбачений до цього статтею 40 зазначеного Закону обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати, а тому визнання судом договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладеним та встановлення цивільних прав та обов`язків сторін договору на майбутнє на підставі нормативно-правового акта, який було скасовано, суперечитиме принципу правової визначеності.
4.14. У касаційній скарзі ТОВ "Дружба", не погоджується з мотивами відмови у задоволенні цього позову, зазначає , що такі мотиви мають преюдиціальний характер для вирішення іншого спору у справі № 926/1377/25, в якому беруть участь ті ж учасники справи, а саме щодо визначення того, що він є одним та єдиним забудовником земельної ділянки, у той час як позивач правомірно делегував функції замовника будівництва третій особі, яка не є землекористувачем, шляхом укладення відповідного договору та видачі на його підставі відповідної довіреності, а тому саме ОЖ "БК "Сіті Оф Хілс-1" має нести дольову участь у сплаті внеску на розвиток інфраструктури міста Чернівці пропорційно набутій частці в нерухомому майні.
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що як вже зазначалося, підставами для відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ "Дружба" про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту стало саме втрата чинності з 01.01.2020 правової норми, якою встановлювався обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення такого договору.
У той час як обставини стосовно делегування функцій замовника будівництва третій особі та наявності/відсутності правових підстав для сплати (стягнення) грошових котів (пайових внесків) підлягають встановленню на підставі дослідження всіх доказів саме у справі № 926/1377/25 за позовом Чернівецької міської ради до ТОВ "Дружба" про стягнення до бюджету коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту в сумі 3686571,06 грн, на яку посилається ТОВ "Дружба".
Ураховуючи наведене, не приймаються до уваги доводи, викладені у касаційних скаргах ТОВ "Дружба" та ОЖ "БК "Сіті Оф Хілс-1" про ненадання оцінки довіреності від 26.07.2018 на виконання функцій замовника будівництва багатоквартирного житлового будинку, акту від 26.07.2018, яким третій особі було передано документацію та дозвільні документи на проведення будівництва та вироку Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.10.2024 щодо фактичного забудовника і замовника будівництва.
4.15. ТОВ "Дружба" посилаючись у касаційній скарзі як на підставу для касаційного оскарження судових рішень на пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, вказувало на те, що ця справа має виключний, тобто лише притаманний їй склад обставин справи, внаслідок чого відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування положень частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України в питаннях визначення замовника будівництва за наявності договору про делегування його повноважень третій особі та вироку суду, в якому встановлено, що така третя особа дійсно здійснювала таке будівництво.
4.16. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Зі змісту пункту 3 частини статті 287 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики, шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
Суд виходить з того, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.
Надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої у пункті 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що касаційна скарга не містить відповідних доводів щодо необхідності формування висновку щодо застосування частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України у цьому випадку, оскільки судами попередніх інстанцій вказана норма не застосовувалася, а підставою для відмови у задоволенні позовних вимог стало втрата чинності правовою нормою, якою врегульовувався порядок укладення договорів про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, а відповідні доводи не є належним обґрунтуванням необхідності формування Верховним Судом висновку щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах. 
4.17. У справі, в якій подано аналогічні за змістом касаційні скарги, фактичні обставини встановлені судами на підставі оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з урахуванням вимог законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а відповідно до імперативних положень частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України у суду касаційної інстанції відсутні повноваження вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).
У свою чергу, Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18). 
5. Висновки Верховного Суду
5.1. Згідно зі статтею 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини 1 статті 300 цього Кодексу, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
5.2. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
5.3. Ураховуючи те, що доводи касаційних скарг щодо оскаржень судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не знайшли свого підтвердження, Верховний Суд, переглянувши оскаржувані у справі судові рішення у межах доводів та вимог касаційних скарг, вважає, що касаційне провадження, відкрите з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, слід закрити, а з інших підстав - судові рішення залишити без змін.
6. Розподіл судових витрат
6.1. Судовий збір за подання касаційних скарг слід покласти на скаржників.
Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційне провадження за касаційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружба" та Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Сіті оф Хілс-1" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 та рішення Господарського суду Чернівецької області від 15.10.2025 у справі № 926/2321/25, відкрите з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити. 
2. Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружба" та Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Сіті оф Хілс-1" залишити без задоволення.
3. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 та рішення Господарського суду Чернівецької області від 15.10.2025 у справі № 926/2321/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак