Справа № 163/248/26 	Головуючий у 1 інстанції: Павлусь О. С. 	
Провадження № 22-ц/802/667/26  	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді  Бовчалюк З.А., 
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А. К.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 12 березня 2026 року, 

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «ФК «Ейс» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 137386378 від 18.05.2021 в загальній сумі 18235,71 гривень.
Вимоги обґрунтовано тим, що кредитний договір № 137386378 від 18.05.2021 відповідач як позичальник уклав із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Договір укладений у формі електронного документа з використанням електронного підпису, підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свій обов`язок за договором виконало та перерахувало відповідачу шляхом ініціювання через банк провайдер грошові кошти в розмірі 3400,00 грн, проте в подальшому відповідач збільшив суму кредиту, у зв`язку із чим загальна сума становить 5800,00 грн. Право вимоги до відповідача за цим договором перейшло до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» на підставі договору факторингу від 11.07.2025 №11/07/25-Е, укладеного із ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке, у свою чергу, набуло права вимоги до відповідача на підставі укладеного із ТОВ «Таліон Плюс» договором факторингу від 05.08.2020 №05/0820-01, яке, у свою чергу, набуло права вимоги до відповідача на підставі укладеного із первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договору факторингу від 28.11.2018 №28/1118-01 з подальшими додатковими угодами щодо продовження терміну дії договору факторингу. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на дату подання цієї позовної заяви становить 18235,71 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 5464,60 грн та заборгованості по відсотках в сумі 12771,11 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку.
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 12 березня 2026 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» кредитну заборгованість за договором № 137386378 від 18.05.2021 в загальній сумі 18235 гривень 71 копійку, яку становлять: - 5464 гривні 60 копійок заборгованості за тілом кредиту; - 12771 гривню 11 копійок заборгованості по відсотках.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» 2662 гривні 40 копійок судового збору та 3000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про відмову в позові.
Зазначає, що позов подано з пропуском встановленої законом загальної позовної давності, окрім того на думку скаржника позивачем не подано беззаперечних доказів переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача, а також не погоджується розміром нарахованих відсотків.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи проведено без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
За змістом частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 18 травня 2026 року, тобто дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду змінити з таких підстав.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).
Судом встановлено, що 18.05.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» /кредитодавець/ та ОСОБА_1 /позичальник/ укладений договір кредитної лінії № 137386378 (далі – Кредитний договір) у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», а саме: у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до п.1.1 Кредитного договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту 13500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом відповідно до умов цього договору та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Згідно з п.1.3 Кредитного договору кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 3400,00 грн одразу після укладення договору.
Кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі - «дисконтний період»). У випадку надання першого траншу не в день укладення договору, строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором. (п.1.7 Кредитного договору).
Відповідно до п.1.8 Кредитного договору сторони погодили, що встановлений в п.1.7 Кредитного договору строк Дисконтного періоду та, відповідно строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена.
Пунктом 1.9 Кредитного договору передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку:
1.9.1. виключно на період строку визначеного в п.1.7 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 511,00 процентів річних, що становить 1,40 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним;
1.9.2. за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п.1.8 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п.1.7 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 578,92 процентів річних, що становить 1,59 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним;
1.9.3. у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1.70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду.
Відповідно до п.1.10 Кредитного договору позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня дисконтного періоду (в термін платежу) з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п.1.8 цього договору, оплатити фактично нараховані на термін платежу проценти за користування кредитом протягом дисконтного періоду.
Основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення дисконтного періоду, а у разі якщо позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення дисконтного періоду з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії договору на умовах п.1.12 договору, основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати визначеної за правила п.1.12.1 договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії договору (закінчення строку його чи дати його дострокового розірвання). Також позичальник має право достроково повернути основну суму кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти в будь-який час (п.1.11 Кредитного договору).
Відповідно до п.1.12 Кредитного договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах:
1.12.1. зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду;
1.12.2. з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2.30 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.
Проценти, в розмірі визначеному п.п.1.9 та 1.12.2 договору, нараховуються за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання кредиту та до дня фактичного повернення суми кредиту позичальником (п.1.13 Кредитного договору).
Згідно з п.4.3 Кредитного договору сторони погодились, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України.
На виконання умов Кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу обумовлені договором кредитні кошти, а саме: 18.05.2021 - в сумі 3400,00 грн, 22.05.2021 – 500,00 грн, 27.05.2021 – 1200,00 грн, 30.05.2021 – 500,00 грн, 01.06.2021 – 200,00 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень, довідками ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та наданою на виконання ухвали суду від 09.02.2026 АТ КБ «Приватбанк» випискою по банківському рахунку відповідача.
Відповідно до сформованого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунку заборгованість ОСОБА_1 станом на 20.07.2021 становить 11197,07 грн, яка складається із тіла кредиту в сумі 5464,60 грн та нарахованих відсотків в сумі 5732,47 грн.
Право вимоги до ОСОБА_1 за указаним кредитним договором на суму заборгованості 11197,07 грн перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» на підставі укладеного із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та подальших додаткових угод № 19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, №31 та №32 від 31.12.2022.
Відповідно до зробленого ТОВ «Таліон Плюс» розрахунку кредитна заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором станом на 14.09.2021 становить 18235,71 грн, з яких: 5464,60 грн – тіло кредиту, 12771,11 грн – відсотки.
ТОВ «Таліон Плюс» відступило право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором на суму кредитної заборгованості в розмірі 18235,71 грн ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на підставі укладеного договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 та подальших додаткових угод № 2 від 03.08.2021, №3 від 30.12.2022.
У свою чергу, 11.07.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» уклало з ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» договір факторингу № 11/07/25-Е, на підставі якого позивач набув права вимоги до відповідача ОСОБА_1 на кредитну заборгованість за Кредитним договором № 137386378 від 18.05.2021 в загальній сумі 18235,71 грн, з яких: 5464,60 грн – тіло кредиту, 12771,11 грн – відсотки.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. ст. 7, 12 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному ст. 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону (в редакції на час укладення договору) передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
За п. 6 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Положення ст. 11 Закону України «Про електронний цифровий підпис» (в редакції на день укладення договору) передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Договір № 137386378 від 18 травня 2021 року підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «MNV4B3W3», відправленим на номер мобільного телефону НОМЕР_1 18.05.2021 о 14:39:03 та введеним 18.05.2021 о 14:38:37 (а.с.26-зворот) з метою засвідчення дій згідно з договором, а спосіб підпису (електронний підпис з одноразовим ідентифікатором) відповідає чинному законодавству.
Відповідач не надав доказів про те, що номер фінансового мобільного телефону, електронної пошти йому не належать, що він втратив мобільний телефон чи, що треті особи заволоділи його особистими даними (паспорта, РНОКПП, адреси проживання тощо).
Отже, судом правильно встановлено, що договір кредитної лінії підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.
Кредитний договір відноситься до оспорюваних договорів.
Відповідач не оспорював кредитний договір ні в цілому, ні в будь-якій окремій його частині, а тому в силу вимог ст. 204 ЦК України цей правочин є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсними.
Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.
Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Згідно із положеннями ч. ч 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Водночас, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України» від 15.03.2022 № 2120-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 пункт 19 IX розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Цей закон набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 04.09.2025.
При цьому, згідно частини третьої статті 263 ЦК України від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що станом на 28 січня 2026 року (дата подання позову ТОВ «ФК «ЕЙС») строк позовної давності стосовно стягнення з відповідача заборгованості не сплив, а тому заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає до задоволення.
Щодо відступлення права вимоги.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині 1 статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України)
Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Право вимоги до ОСОБА_1 за указаним кредитним договором на суму заборгованості 11197,07 грн перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» на підставі укладеного із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та подальших додаткових угод № 19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, №31 та №32 від 31.12.2022.
ТОВ «Таліон Плюс» відступило право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором на суму кредитної заборгованості в розмірі 18235,71 грн ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на підставі укладеного договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 та подальших додаткових угод № 2 від 03.08.2021, №3 від 30.12.2022.
У свою чергу, 11.07.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» уклало з ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» договір факторингу № 11/07/25-Е, на підставі якого позивач набув права вимоги до відповідача ОСОБА_1 на кредитну заборгованість за Кредитним договором № 137386378 від 18.05.2021.
Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивачем підтверджено право вимоги за спірним кредитним договором до відповідача на підставі укладених договорів факторингу.
Щодо заявленої до стягнення позивачем суми заборгованості, апеляційний суд зазначає наступне.
Так, згідно умов п. 1.7. Кредитного договору кредитна лінія надається строком на 30 (двадцять вісім) днів від дати отримання Кредиту Позичальником (далі - «Дисконтний період»). Тобто до 17 червня 2021 року.
Пунктом 1.8. кредитного договору визначено, що сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. Договору строк Дисконтного періоду та відповідно строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. 
Так, згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а. с. 35), відповідачем протягом Дисконтного періоду, ні в останній день його закінчення, тобто 17 червня 2021 року всіх нарахованих оплат не проведено, а тому в силу вимог п. 1.8. Договору, а також розділу 4 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а. с. 18-26) строк дії Дисконтного періоду, тобто його подальшої пролонгації за умовами договору не відбувалося.
Таким чином, станом на 17 червня 2021 року відповідач зобов`язаний був сплатити кредитору 5800 грн тіла кредиту і 2436,00 грн процентів за користування кредитом за ставками, визначеними у п. 1.9.1. /1,40 % від суми Кредиту за кожен день користування ним/ (81,20 грн/день х 30 днів). З надано розрахунку вбачається, що відповідачем за цей період було сплачено 917, 60 гривень (відсотків) та 335, 40 гривень тіла кредиту, таким чином заборгованість відповідача станом на 17 червня 2021 року становить 5464, 60 гривень тіла кредиту та 1518, 40 гривень заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.
У пунктах 1.9.3 та 1.12 договору визначено, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною у розумінні статті 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом (продовження загального строку дії договору).
Колегія суддів звертає увагу на те, що невиконання зобов`язань або неналежне виконання договірних зобов`язань у зв`язку із незабезпеченням виконання договірних зобов`язань між боржником та кредитором не може бути підставою для звільнення від відповідальності боржника, тим більше розглядатися як «відкладальна умова», яка може й не настати, оскільки в розумінні ч. 1 ст. 212 ЦК України, відкладальною є саме та обставина, щодо якої невідомо чи настане вона чи ні.
Тому, добросовісний кредитор, укладаючи договори зі споживачем, розраховує на повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом у межах погодженого сторонами строку, відповідно й обов`язком споживача у такому договорі визначено своєчасну сплату кредиту.
У зв`язку із цим, несвоєчасне повернення, чи неповернення відповідачем кредиту є порушенням споживачем договірних зобов`язань за укладеним договором, а не відкладальною умовою.
У зв`язку з порушенням грошового зобов`язання настає відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. 
Нарахування і стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У позовній заяві до стягнення заявлено лише заборгованість по тілу кредиту і заборгованість по несплачених процентах за користування кредитом (а. с. 1-8).
Вимог про стягнення коштів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України із зазначенням їх розміру та наведенням розрахунку – позивач не заявляв.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції про задоволення позову у заявленому позивачем розмірі заборгованості зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для зміни рішення суду.
Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовну заяву і апеляційну скаргу задоволено частково, то витрати по сплаті судового збору за їх подання необхідно стягнути зі сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 662,40 грн.
Із заявленої по майновій вимозі ціни позову 18235,71 грн задоволенню підлягає лише 6983,00 грн, що становить 38,29 %, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1019, 43 грн судового збору за подання позовної заяви.
Судом першої інстанції при повному задоволенні позову визначено до стягнення з відповідача на користь позивача лише 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу і цей розмір позивачем не оскаржено.
Ураховуючи зміну рішення суду в частині стягнення суми заборгованості, підлягає зміні і визначений судом розмір витрат на професійну правничу допомогу, який з урахуванням вимог пропорційності становить 1148,70 грн.
Таким чином, загальний розмір судових витрат, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача становить 2168,13 грн (1 019,43 + 1148,70).
Відповідачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 993,60 грн.
Апеляційну скаргу задоволено на 61,71 %, а тому на користь відповідача із позивача необхідно стягнути 2464, 45 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Ураховуючи наведене, а саме те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2168,13 грн, а з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2 464,45 грн, то із застосуванням вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача необхідно стягнути різницю у судових витратах - 296,32 грн (2464,45-2168,13), звільнивши відповідача від відшкодування судових витрат позивачу.
Керуючись ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В :

Апеляційну відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 12 березня 2026 року, в частині розміру заборгованості за договором кредитної лінії, а також судового збору змінити, виклавши резолютивну частину в новій редакції: 
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» кредитну заборгованість за договором № 137386378 від 18.05.2021 в розмірі 6983,00 гривень, з яких - 5464, 60 гривень заборгованості за тілом кредиту та 1518, 40 гривень заборгованість по відсотках.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на користь ОСОБА_1 296,32 гривень різниці у судових витратах.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий – суддя 

Судді