Справа № 308/5906/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2026 року         місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді - Малюк В.М.,
при секретарі судового засідання – Вереш А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 04.02.2022 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про було складено відповідний актовий запис № 73. Ця обставина підтверджена Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 4 лютого 2022 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 в подружжя народився син: ОСОБА_3 , про що 04.02.2022 року складено актовий запис №105. Цей факт підтверджено Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 04.02.2022 року.
Із початку спільного проживання сторони відносились один до одного зі взаємною повагою та любов`ю, але потім сімейне життя не склалось. Останнім часом погляди на життя стали взаємно протилежними, тому їхнє спільне проживання виявилось неможливим і вони фактично припинили шлюбні відносини.
Позивачка зазначає, що постійні непорозуміння та сварки, що виникали між подружжям під час шлюбу призвели до взаємного відчуження, кожен з них вже тривалий час живе власним життям, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо, шлюбні відносини між ними фактично припинились ще у 2025 році. На даний час відповідного спілкування з Відповідачем не має.
Формальна фіксація шлюбних відносин також негативно впливає на формування світогляду сина.
За таких обставин, позивачка просить суд шлюб, який був укладений 04.02.2022 року, між нею та ОСОБА_2 розірвати.
У судове засідання ОСОБА_1 надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю та наполягала на розірванні шлюбу. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання надав заяву у якій просив розглянути справу без його участі. Позовні вимоги визнав у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.
Як вбачається з оригіналу свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 виданого 04.02.2022 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , 04.02.2022 року було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про було складено відповідний актовий запис № 73.
ІНФОРМАЦІЯ_1 в подружжя народився син: ОСОБА_3 , про що 04.02.2022 року складено актовий запис №105, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 04.02.2022 року. 
Відповідно до ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося, спільне господарство як подружжя не ведуть, життя, яке б ґрунтувалося на почуттях взаємної любові, дружби та поваги немає. Спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.
Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.
Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Спору щодо поділу спільного майна подружжя та визначення місця проживання дитини сторонами не заявлялося.
Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами, слід розірвати.
Що стосується стягнення судового збору, то суд вважає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
За таких обставин, суд виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі – 665,60 грн.
Відповідно, в порядку ч.1 ст. 142 ЦПК України, повернути позивачу з державного бюджету, п`ятдесят відсотків сплаченого, згідно квитанції № 2.617851565.1 від 14.04.2026 року, судового збору, що становить – 665,60 грн.
Керуючись ст.ст. 21, 24, 110, 112 , 113 СК України, ст.ст. 2, 13, 82, 141, 142, 257, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, - 
В И Р І Ш И В :
Позовну заяву - задоволити.
Шлюб, укладений 04.02.2022 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про було складено відповідний актовий запис № 73 - розірвати.
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 - 50 % сплаченого останньою судового збору, у розмірі – 665,60 грн.
Повернути  ОСОБА_1 з державного бюджету - 50% сплаченого згідно квитанції № 2.617851565.1 від 14.04.2026 року судового збору, у розмірі - 665,60 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Закарпатського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення суду складено 25.05.2026 року.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду        В.М. Малюк