Справа № 201/4888/26
Провадження № 2/201/3970/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2026 року Соборний районний суд 
міста Дніпра 
у складі головуючого - судді Федоріщева С.С.,
за участю секретаря судового засідання - Максимової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про розірвання договору та встановлення факту,-

ВСТАНОВИВ:

08 квітня 2026 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2  про стягнення заборгованості за договором. 
В обґрунтування заявлених вимог позивачка послалася на те, що у неї та ОСОБА_2   ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна донька – ОСОБА_3 . Хоча вони і не перебували у офіційно зареєстрованому шлюбі, однак фактично проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство та виховували доньку. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син – ОСОБА_4 . Перед народженням сина відносини сторін дали тріщину, у них різні інтереси, погляди на життя та сімейні цінності, а також виховання дитини. На фоні зазначених обставин з вересня місяця 2022 року вони вирішили проживати окремо, однак, враховуючи наявність малолітньої доньки та перебування позивачки у стані вагітності, сторони розуміли, шо усі питання необхідно вирішувати мирним шляхом. Оскільки позивачка не працювала, вона бажала мати гарантії того, що відповідач братиме матеріальну участь у житті доньки, тому з метою урегулювання питань щодо утримання дитини і недопущення самоусунення батька від її матеріального забезпечення, 09 листопада 2022 року між нею та ОСОБА_2  був укладений «Договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини».
Відповідно до умов вказаного договору спільна дитина сторін ОСОБА_3 постійно проживає разом із матір`ю, а відповідач зобов`язується сплачувати на утримання дитини 10 000 (десять тисяч) гривень щомісяця не пізніше 12 числа поточного місяця за наступний місяць; оплата може здійснюватися на банківський рахунок матері або готівкою під розписку. Таким чином, між сторонами було чітко та однозначно погоджено розмір, строки та порядок сплати коштів на утримання дитини, а також визначено, що дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Спершу відповідач належним чином виконував свої зобов`язання згідно договору, однак протягом останніх 7 місяців відповідач не сплатив жодного платежу за договором, унаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень. Жодних об`єктивних, документально підтверджених причин, які б свідчили про неможливість виконання відповідачем договірних зобов`язань, він не надав. Добровільно усунути допущене порушення та погасити борг відповідач відмовляється, хоч позивачка неодноразово і зверталася до нього в усному порядку. 
У зв`язку із зазначеним позивач звернулася до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за договором.
Відповідач ОСОБА_2  позовні вимоги не визнав, та звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до позивачки за первісним позовом про розірвання договору та встановлення факту.
В обґрунтування своїх вимог позивач за зустрічним позовом посилався на те, що він та ОСОБА_1 перебувають у відносинах вже досить тривалий час, а саме приблизно з 2019 року. У них бували важкі часи, але врешті решт вони знайшли спільну мову для їх вирішення, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася спільна донька ОСОБА_3 . Вони не реєстрували офіційно відносини, навіть після народження доньки, оскільки не вважали дану обставину необхідною, у них і так була повноцінна сім`я, зі взаємними правами та обов`язками. У подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4 . Поряд з цим, зазначає, що невдовзі після народження доньки на території України введено воєнний стан, який триває і станом на сьогодні. Життя в умовах постійних повітряних тривог та ракетних атак на місто, при наявності двох малолітніх дітей на руках, значно вплинуло на взаємовідносини сторін, вони перебували у постійному стресі, що почало приводити до конфліктів між ними, і це ще до народження сина, тому восени 2022 року вони фактично припинили відносини як подружжя, однак він продовжував належним чином виконувати свої батьківські обов`язки щодо доньки, проявляти необхідну турботу до вагітної дружини та, у подальшому, відповідне піклування також і про сина. Після фактичного припинення відносин, розуміючи необхідність утримання та участі батька, у житті дитини, оскільки позивач за зустрічним позовом вважав це необхідним, перш за все, в інтересах самої дитини 09 листопада 2022 року між сторонами був укладений «Письмовий договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини». Виконуючи належним чином умови договору позивач за зустрічним позовом проводив час із донькою, після народження сина – відповідно і з ним також, та сплачував грошові кошти відповідачці за зустрічним позовом. Поступово графік його спілкування із дітьми розширився, особливо зі старшою донькою, відповідачка все частіше почала просити залишити доньку на ночівлю у батька, або ж забрати на усі вихідні, неодноразово зазначаючи, що їй важко справлятися самій із двома дітьми, особливо враховуючи вік молодшого сина, і так, останнім часом донька фактично проживає із позивачем за зустрічним позовом, а саме з серпня 2025 року, а син - із матір`ю. Таким чином, на нього лягли усі функції догляду, виховання, забезпечення харчуванням, лікуванням, побутом та безпекою доньки, які він сумлінно виконував і продовжує виконувати. Зазначає, що з серпня місяця 2025 року він перестав сплачувати грошові кошти на утримання доньки, оскільки, згідно Договору, дана обставина мала місце, коли донька проживала із матір`ю. Враховуючи, що донька проживає із ним, відповідно він не мав обов`язку сплачувати на користь матері грошові кошти. Звернення ОСОБА_1 із позовом про стягнення заборгованості за вищезазначеним договором вважає зловживанням правами, які суперечать інтересам дитини, оскільки є очевидним, що позивачка за первісним позовом діє виключно у власних інтересах, а тому він змушений звернутися до суду із зустрічною позовною заявою про розірвання договору, укладеного між сторонами 09.11.2022 року задля уникнення недобросовісних дій з боку позивачки за первісним позовом у подальшому, та у зв`язку із необхідністю вирішення питання щодо юридичної фіксації факту самостійного виховання та утримання дитини, так як виникають обставини у необхідності оформлення документів відносно доньки, яка виховується тільки одним із батьків.
28 квітня 2026 року зазначені позови ухвалою суду були об`єднані в одне провадження.
Позивачка за первісним позовом, вона ж відповідачка за зустрічним позовом в судове засідання для розгляду справи по суті не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Первісну позовну заяву підтримала у повному обсязі, оскільки згідно спірного договору між сторонами було чітко та однозначно погоджено розмір, строки та порядок сплати коштів на утримання дитини. Проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечувала.
Відповідач за первісним позовом, він же позивач за зустрічним позовом, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги за первісним позовом не визнав, позовні вимоги за зустрічним позовом просив задовольнити.
Третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надала до суду пояснення, де зазначено, що цим органом встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично тривалий час проживає разом з батьком ОСОБА_2 , який самостійно здійснює повне матеріальне забезпечення дитини, забезпечує належні умови для її проживання, харчування, лікування, навчання та розвитку, приділяє увагу вихованню дитини, її моральному та психологічному стану, піклується про безпеку та здоров`я дитини, а також належним чином виконує свої батьківські обов`язки. Матір ОСОБА_1 обізнана про фактичне проживання дитини із батьком, не заперечує цьому факту та не оспорює його. Також Службою встановлено, що у 2022 році між батьками було добровільно укладено письмовий договір про сплату аліментів на утримання дитини, однак з серпня 2025 року батько припинив сплату коштів за зазначеним договором, оскільки малолітня дитина фактично почала проживати разом з ним та перебуває на його повному матеріальному забезпеченні і утриманні. На даний час саме батько несе основні витрати, пов`язані із забезпеченням життєвих потреб дитини. Виходячи з цього, Третя особа без самостійних вимог підтримує встановлення факту того, що малолітня дитина фактично проживає разом із батьком і перебуває на його самостійному вихованні та утриманні. До пояснень додано Акт обстеження умов проживання малолітня дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується первісна позовна заява та зустрічний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у сторін є спільні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , зареєстровано Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), відповідний актовий запис №1645, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , зареєстровано Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), відповідний актовий запис №144.
09.11.2022 року між ОСОБА_1  до ОСОБА_2  було укладено письмову цивільно-правову угоду, а саме: «Договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини», у якій сторони добровільно визначили взаємні зобов`язання та гарантії матеріального характеру, пов`язані із забезпеченням належних умов життя для їх спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до п.2,3,4 Договору у зв`язку з тим, що дитина постійно проживає разом зі своєю матір`ю – ОСОБА_1  у відповідності зі ст.ст. 180, 181, 182 Сімейного кодексу України, якій батько ОСОБА_2 надає утримання (аліменти) для дитини, а також здійснює виплати, встановлені цим договором. Аліменти сплачуються Платником щомісяця у виді твердої суми, розмір якої за домовленістю сторін складає 10 000,00 грн.
Угоду укладено у простій письмовій формі, з дотриманням усіх істотних умов цивільного договору (сторони, предмет, обсяг, строк та волевиявлення).
Однак на теперішній час, обставини взаємовідносин між сторонами суттєво змінилися.
Із наявної у матеріалах справи характеристикизакладу дошкільної освіти комбінованого типу «Дивосвіт» Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 03.04.2026 року №77 громадянин ОСОБА_2 є батьком вихованки закладу – ОСОБА_3 . За час перебування дитини в дитячому садку він зарекомендував себе як відповідальний та турботливий батько. Бере систематичну участь у вихованні та житті дитини, а саме:
-регулярно приводить дитину до закладу та забирає її додому, дотримуючись встановленого режиму дня;
-приділяє належну увагу зовнішньому вигляду дитини;
-постійно підтримує зв`язок із вихователями, цікавиться успіхами дитини у навчанні, її поведінкою, станом здоров`я та взаємовідносинами з однолітками;
-між батьком та дитиною спостерігаються теплі, довірливі стосунки. Дитина демонструє прив`язаність до батька, завжди радісно зустрічає його ввечері.
Із Акту обстеження умов проживання, проведеного спеціалістами Служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 01 травня2026 року, вбачається, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . проживає разом з батьком ОСОБА_2 , має окрему кімнату для відпочинку, розвитку, навчання, має окреме спальне місце та умови для дитини свого віку. Для виховання та розвитку дитини створені належні умови. В родині теплі дружні стосунки, батько займається вихованням, утриманням та розвитком дитини. 
Із розписок ОСОБА_1 від 10.01.2024, 08.04.2024, 05.10.2024, 10.03.2025, 06.06.2025, 07.07.2025, 10.08.2025 вбачається, що остання отримувала від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , грошові кошти у сумі 10 000,00 (десять тисяч грн.) згідно умов «Письмового договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини» від 09 листопада 2022 року.
Із наявних у матеріалах справи фотороздруківок листування між сторонами вбачається, що склалися усталені обставини проживання дітей: донька із батьком, син із матір`ю, що не спростовано ОСОБА_1 в ході розгляду справи.
На підставі поданих суду доказів, суд приходить до висновку, що факт проживання доньки з батьком, утримання та самостійного виховання батьком дитини повністю підтверджується наданими доказами.
Так, відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що син сторін проживає із матір`ю, а донька із батьком. Мати доньку не утримує та не приймає активної участі у її житті, вихованням та її утриманням займається виключно батько.
Водночас, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б йо го на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Таким чином, закон пов`язує можливість розірвання договору одночасно з наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин, з яких сторони виходили, укладаючи договір.
Застосування статті 652 ЦК України є відображенням дії у договірних правовідносинах справедливості, добросовісності, розумності як загальних засад цивільного судочинства з огляду на ті обставини, що на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані фактори, що істотно порушують баланс інтересів сторін та суттєво знижують очікуваний результат для кожної зі сторін договору.
Істотна зміна обставин є оціночною категорією, водночас вона полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання.
Таким чином, наявними доказами підтверджено, що у даному випадку відбулася істотна зміна умов договору, оскільки на момент підписання договору грошові кошти повинні були сплачуватися на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до 12 числа щомісячно суму у розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч грн.), яка повинна була проживати разом із матір`ю, однак фактично наразі склалося так, що донька фактично проживає із батьком та перебуває на його утриманні та вихованні.
Частиною другою статті 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 серпня 2018 року у справі №910/7981/17, від 11лютого 2020 року у справі №916/612/19, від 14 липня 2021 року у справі №911/1442/19 та від 07 жовтня 2021 року у справі №904/2903/20, №910/16750/18, 911/991/19.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч.1ст.3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення зустрічних позовних вимог в частині розірвання «Договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини», укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 09 листопада 2022 року.
Поряд з цим, надаючи оцінку встановленим фактам, та аналізуючи доводи сторін, суд виходить з того, що статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07.12.2006р.). 
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16.07.2015р.).
Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Верховний Суд у численних рішеннях (у тому числі: постанова від 30.10.2019 у справі № 352/2324/17, постанова від 04.08.2021 у справі № 654/4307/19, огляди практики КЦС ВС щодо визначення місця проживання дитини) наголошує, що при вирішенні питання про місце проживання дитини ключовими є: збереження стабільності оточення дитини (місця проживання, кола спілкування, звичного режиму), урахування того, з ким дитина фактично проживала до виникнення спору, спроможність кожного з батьків забезпечити належні умови для виховання.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту прав та обов`язків. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Доведення факту одноосібного виховання й утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання й утримання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 р. прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Від встановлення даного юридичного факту залежить виникнення та можливість безперешкодної реалізації особистих прав. Встановлення факту перебування дитини на самостійному вихованні і догляді потрібно з метою захисту прав та інтересів дитини та прав позивача як батька.
Доведення факту одноосібного виховання та утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Такий факт одноосібного виховання та утримання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч.1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 11.09.2024 року у справі № 201/5972/22.
В даному випадку судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом повністю утримує доньку та опікується її інтересами та потребами, особисто займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини без участі матері.
Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає.
Згідно з частиною 3 статті 45 ЦПК України, суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.
Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, суд приходить до переконання, що у первісному позові слід відмовити, зустрічну позовну заяву слід задовольнити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 110-112, 114, 109, 41, 161, 180-183, 191 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 83, 200, 258, 206, 263, 265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості - відмовити.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про розірвання договору та встановлення факту – задовольнити.
Розірвати укладений 09 листопада 2022 року між ОСОБА_1  та  ОСОБА_2 «Договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини».
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , особою, яка самостійно виховує та утримує малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 2662,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя          С.С. Федоріщев